16 P. J. HELLBOM, 



ria parietina, Caloplaca aurantiaca, Lecanora subfusca och albella, Lecania fuscella, Le- 

 cidea enteroleuca. I andra rummet i afseende på mängden komma de flesta allmänna 

 förut för björken uppräknade arterna. På unga aspar saknas sällan Coniangium patellu- 

 latum, Caloplaca cerina och pyracea, hvarjemte såväl på äldre som yngre stammar, 

 ehuru något sällsyntare, träffas Phlyctis argena, Bacidia arceutina, Biatorina, dubitans 

 och Biatorella deplanata. Äldre träd hysa vanligen Collema nigrescens och verrucce- 

 forme, Leptogium satuminum, Coniocybe pallida samt, ehuru mer sällsynt, Coniangium 

 proximellum. Egendomliga äro Leptoraphis tremulce och lucida. 



Alens lafvegetation öfverensstämmer mer med björkens än aspens; den består följ- 

 aktligen till sina hufvuddrag af samma allmänna arter, som förut för björken blifvit 

 uppgifna. Utmärkta genom sin mängd äro isynnerhet Evemia prunastri och Lecanora 

 albella. För öfrigt träffas teinligen ymnigt Rinodina exigua, Phlyctis argena, Buellia 

 parasema och punctata, Rhizocarpon betulinum, Graphis scripta, Arthonia radiaia, Artho- 

 pyrenia grisea. Sällsyntare förekomma Pertusaria multipuncta och coccodes, Gyalecta 

 fagicola, Biatorina diluta och erysiboides, Biatora prasina, Arthonia marmorata. Endast 

 på al äro anmärkta Biatorella deplanata var. rubens samt Calicium byssaceum (sparsamt 

 på späda qvistar). 



Eken öfverträffar i omvexling och rikedom på lafarter alla de föregående träden 

 och torde knapt sakna någon af de för dem uppräknade allmännare arterna. Der den 

 förekommer i massa är den isynnerhet utmärkt genom mängden af Pertusarier ss. multi- 

 puncta, coccodes, Wulfenii var. lutescens och communis. Ymnigt träffas vidare Phlyctis 

 argena, Bacidia rubella, Buellia punctata, Opegrapha varia, Acrocordia gemmata och i 

 barkens sprickor Biatorina globidosa och Pyrenula leucoplaca. På äldre ekar finner man 

 ej sällan flera arter af Calicium t. ex. lenticulare, trachelinum, hyperellum var. jemte 

 Chwnotheca phceocephala var. chlorella samt mera sällsynt Cyphelium stigonellum, Calicium 

 atroalbum, Gyalecta, fagicola, Bacidia leeideoides (vanligen på sådana ställen, der efter 

 den äldre barkens borttagande yngre och tunnare bark bildat sig), Biatora erythrophosa,, 

 Schismatomma abietinum. Undantagsvis hafva på ek iakttagits Biatorina lenticularis och 

 Hcematomma coccineum. Bactrospora dryina, Arthonia impolita, Calicium roscidum, Lep- 

 toraphis quercus äro endast på detta trädslag anmärkta. 



Barrskogarne bestå hufvudsakligen af tall och gran, med en blott sparsamt in- 

 blandad här och der. De båda förra trädslagen ega en del allmänna arter gemen- 

 samma med löfträden t. ex. TJsnea, som dock i barrskogar når sin yppigaste utbild- 

 ning, Evemia prunastri och furfuracea, Cetraria glauca, juniperina fi pinastri och saipin- 

 cola var. chlorophylla, Bryopogon jubatus, Parmelia physodes och diffusa, Lecanora sub- 

 fusca, Calicium hyperellum. Men utom dessa hafva barrträden åtskilliga egna arter, 

 som icke funnits på löfträd, men som äro för tall och gran gemensamma t. ex. Biatora 

 phceostigma och micrococca, Lecidea turgidula, Chcenotheca chrysocephala; för öfrigt råder 

 likväl mellan lafvegetationen på tall och gran en märkbar skilnad, i det att den sed- 

 nare i arternas antal och sällsynthet vida öfverträffar den förra, hvilket synes af föl- 

 jande förteckning öfver de för hvardera trädslaget egendomliga arterna. 



På tall: Parmelia hyperopta och aleurites, Psora ostreata och Friesii, Bacidia as- 

 serculorum, Biatora flexuosa och pinicola, Biatorella improvisa. 



