OM NERIKES L AF VEGETATION. 19 



goniophila, Placodium albescens, Lecanora Flotowiana, Verrucaria nigrescens, Caloplaca 

 aurantiaca, Aspicilia calcarea, Xanthoria vitellina, Acarospora glaucocarpa, hvilka sålunda 

 kunna sägas bestämma vegetationens physiognomi. Sällan saknas dock Rinoclina Bi- 

 schojii, Sarcogyne pruinosa, Lecothecium corallinoides, Hymenelia Prevostii, Biatora rupe- 

 stris, Physcia ccesia, Verrucaria rupestris, hvarjemte Gyaleeta pr otuber ans och Opegrapha 

 conferta någon gång förekomma. I jorduppfylda springor och på kalkstenshällar, som 

 äro betäckta af ett tunnt jordlager träffas här och der Toninia squalida och Thalloidima 

 vesiculare. Cladonier förekomma sparsamt och endast i ofullkomligt utvecklade former 

 t. ex. cariosa, fimbriata och turgida. Den öfvervägande massan af jord- och mosslafvar 

 bildas af Bacidia viridescens, Biatora atrofusca, Bilimbia milliaria, microcarpa, sphceroi- 

 des och obscurata, Microglena muscorum, Caloplaea cerina var. stillicidiorum och chloro- 

 leuca, Binodina Conradi, Bacidia herbarum, Solorina saccata och Peltigera venosa. 



Sinsemellan förete den korniga och siluriska kalkstenen i lichenologiskt afseende 

 inga väsendtliga olikheter, ehuru den förra, i följd af sina vidsträcktare, i dagen lig- 

 gande ytor, är vida rikare på arter än den sednare, som på de flesta ställen är betäckt 

 af jordlager och som, der den af menniskohand hlifvit blottad, ännu legat för kort tid 

 i luften, att någon synnerligt rik lafvegetation der hunnit bosätta sig. I de vanliga 

 kalkstensbrotten hindras lafvarnes utveckling äfren af den ständiga brytningen, i det 

 att ej större kalkstensfält befrias från öfverliggande jordlager, än som inom jemförelse- 

 vis kort tid tillgodogöres. Det är följaktligen endast på mindre, antingen fritt på fäl- 

 tet eller i af detta material uppförda stenmurar liggande block som lafvarne kunna 

 utveckla sig. De flesta sällsyntare kalkstenslafvar tillhöra sålunda den korniga kalk- 

 stenen, under det den siluriska knapt har att uppvisa någon för sig egendomlig art 

 med undantag af Lecidea glabra och Verrucaria f oveolata. Egna för den korniga kalk- 

 stenen äro dereraot: Verrucaria hiascens, elceina, dolomitica, plumbea, baldensis, Dufou- 

 ■rei, Thelidium crassum, umbrosum och amylaceum, Polyblastia circularis, Catillaria sub- 

 nitida, Bilimbia trachona, Biatorina versicolor, Pannaria Schcereri, Placodium circinatum 

 samt på mossa och jord Dermatocarpon dcedaleum och cinereum, Bilimbia syncomista, 

 Blastenia leucorhosa. 



På den korniga kalkstenen, der den förekommer blandad med granit, öfvergå 

 stundom egentliga granitlafvar t. ex. Lecidea spilota, Aspicilia cinerea, Lecanora badia, 

 Bhizocarpon petrceum och geographicwm, Lecanora sordida med Lecidea iniumescens, Par- 

 melia conspersa. Lecidea fuscoatra. Detta anmärkningsvärda förhållande upphäfver 

 emellertid ej skilnaden emellan granitlafvar och kalkstenslafvar, utan visar blott, att de 

 förra kunna under vissa gynnande omständigheter öfvergå på kalksten, äfvensom att 

 detta sednare substrat är för lafvegetationen det mest gynnsamma. De egentliga kalk- 

 stenslafvarne öfvergå deremot aldrig på graniten, äfven om denna ligger i kalkstenens 

 omedelbara närhet. 



Orstenens lafvegetation är i allmänhet likartad med den på de föregående till 

 samma grupp hörande bergarterna; dock tillhöra följande utmärkta arter uteslutande 

 denna bergart: Acarospora Heppii, Xanthoria subsimilis, Catillaria athcdlina, Verrucaria 

 fuscella, Tomasellia bituminea. 



