BESKR. AF DE PAA FREU. JOSEPHINES EXPEDITION FUNDNK CUMACEER. 37 



Heller ikke af naervaerende characteristiske Form har jeg hävt Anledning til at undersöge mere end et 

 enkelt noget mutileret Exemplar, en ting Hnn, der imidlertid frembyder en ganske saerlig lnteresse ved den 

 enorme Dybe, hvorpaa det blev taget, nemlig 750 Eavne, som er det störste Dyb, hvortil man hidtil har fundet 

 naervaerende Crustacegruppe udbredt. Jeg har derfor ogsaa netop til naervaerende Art önsket at knytte Mindet 

 om denne for Zoologien meget frugtbringende af den Svenske Regjering udrustede Expedition ved at give Arten 

 den ovenstaaende Benaevnelse. 



Beskrivelse. Legemet er (cfr. Fig. 72) af temmelig langstrakt Form og udmaerket" ved de talrige taet 

 sarnmentraengte Torner, hvormed det överalt er bevaebnet. Forkroppen er langstrakt oval, oventil temmelig staerkt 

 hvaelvet, men ikke synderlig opblaest, idet Breden er betydelig mindre end den halve Laengde. 



Rygskjoldet er forholdsvis meget stort, över dobbelt saa långt som de frie Forkropssegmenter tilsammen 

 med Brede og Höide omtrent lige store og noget större end den halve Laengde. Seet fra Siden (cfr. Fig. 72) 

 er det af temmelig regelmaessig cegdannet Form med den störste Höide noget bag Midten. Den övre Contour 

 er bagtil saerdeles staerkt fremstaaende og bueformigt böiet, fortil med en jevn Böining nedadheldende mod 

 Rostrum. Den bagre Rand er oventJ tydeligt haevet og overgaar nedentil jevnt i de nedre Kanter, der ere 

 temmelig jevnt bueformigt böiede og som hos de fleste Arter i sin forreste Halvdel fint tandede; fortil overgaa 

 de jevnt i Rostrums •• Sidekanter uden at danne noget tydeligt Hjörne under Roden af samme. Ovenfra seet 

 (Fig. 73) har Rygskjoldet sin störste Brede omtrent paa Midten og Sidecontourerne i sin hele Laengde jevnt 

 bueformigt böiede samt uden nogen skarp Graendse overgaaende i Eostrum. Dette sidste er temmelig långt og 

 smalt, indtagende omtrent J af Rygskjoldets Laengde, horizontalt, i Endcn svagt nedadböiet og her forsynet med 

 2 större jevnsides stillede fortilrettede Torner. Hele Bygskjoldets Överilade ligesom ogsaa Rostrum er överalt 

 besat med korte tast sarnmentraengte skarpe Torner, iblandt hvilke dog nogle udmaerke sig ved en meget stasrkere 

 Udvikling end de övrige. Disse betydeligt större fuldkommen lige og skarpt tilspidsede Torner ere isaer tydelige 

 i det forreste Parti af Rygskjoldet naermere den dorsale Side, hvor de ere regelmaessigt ordnede til hver Sidc af 

 Midtlinien. Til hver Side af den mediane Lob (regio gastrica) taeller man en Rad af 4 saadanne Torner, hvoraf 

 den forreste egentlig hörer Eostrum til, da den er beliggende noget föran Enden af denne Lob, og längs Midten 

 af selve Loben og videre bagtil findes 10 parvis stillede, med bestemte Mellemrum fra hinanden adskilte Torner, 

 der isaer naar Dyret sees fra Siden (Fig. 72) ere saerdeles tydelige, ragende höit op över de övrige korte 

 Torner. 



De frie Forkropssegmenter ere temmelig smale, men alle i sin hele Udstraekning tydeligt udviklede og 

 ligesom Rygskjoldet oventil forsynede med korte Torner, der fordetmeste ere ordne.de i transversale Rader. 

 Sidste Segment er meget kort og har Sidefortsatserne stumpt tilrundede. 



Bagkroppen er, naar Halevedhrengene fraregnes, omtrent af samme Laengde som Forkroppen og af saed- 

 vanlig Form. Dens Segmenter ere överalt meget taet besatte med korte Torner, ogsaa paa den ventrale Side. 

 Nogle af disse Torner forlaenge sig staerkere end de övrige, hvilket isaer er Tilfaeldet ved Segmenternes bageste 

 Rand. Paa l:ste Segment findes saaledes pa Bugsiden naer den bagre Rand 2 usasdvanlig länge og tynde bag- 

 udrettede Torner; paa 2:det Segment ere ogsaa de bageste Torner större end de övrige; paa de fölgende Seg- 

 mentsr blive de lidt efter lidt af mere ens Laengde. 



Oiet synes ligesom hos de 2 foregaaeude Arter ganske at mangle. 



De övre Antenner (cfr. Fig. 72) ere af meget spinkel Bygning. Peduukelen er tynd og langstrakt og 

 rwkker fortilstrakt långt udenfor Spidsen af Rostrum. ■ Af dens Led er det 2:det imod Saedvane det lfengste 

 og nassten dobbelt saa långt som det sidste. 



Af l:ste Fodpar var hele det ydre Parti, der rimeligvis har vaeret meget tyndt og langstrakt, afbrukket 

 på det undersögte Exemplar og alene Basalledet i Behold. Dette er af saedvanlig Form og i den nedre Kant 

 forsynet med omtrent 14 usaedvanligt staerke i lige Afstand fra hinanden stillede Torner. 



2:det Fodpar er temmelig tyndt og langstrakt, omtrent af Rygskjoldets Laengde, naar Rostrum fraregnes. 

 Basalledet er ligesom paa l:ste Fodpar nedentil bevaebnet med saerdeles store her tydeligt fortil krummede Torner, 

 omtrent 8 i Tallet. 4:de Led har den sasdvanlige smale og lineaere Form og er betydeligt lamgere end de 2 

 sidste Led tilsammen. Sidste Led er sylformigt tilspidset og i Euden forsynet med nogle tynde ucilierede Börster. 



De 2 fölgende Fodpar ere särdeles tynde og spinkle, kun lidet kortere end 2:det Par og meget sparsomt 

 börstebesatte. Basalledet er ligesom paa de 2 foregaaende Par i den ene Kant bevaebnet med Torner; men disse 

 ere her ganske korte og tsettere sammentraengte. 3:die Led udmserker sig ligesom hos D. longipes ved sin 

 ussedvanlige Lnengde, idet det er betydeligt (nassten dobbelt) la^ngere end de fölgende tilsammen. 4:de Led har 

 kun 2 af de eiendommelige böiede og i Enden tvaerstribede Börster, der hos de övrige Arter her forefmdes i et 

 långt betydeligere Antal. 



Sidste Fodpar er omtrent \ kortere end de 2 foregaaende og har 3:die og 4:de Led omtrent af samme 

 Laengde. 



Det midterste Halevedhwng (Fig. 74, a) er särdeles stort, omtrent af samme Laengde som de 3 sidste 

 Bagkropssegmenter tilsammen og ligesom hos de 2 foregaaende Arter udmaerket ved den staerke Udvikling af 

 det basale Afsnit. Dette indtager de 2 Trediedele af Vedhaeugets Laengde og er af fuldkommen cylindrisk Form, 

 överalt af ens Brede og Tykkelse samt i Kanterne paa hver Side forsynet med omtrent 14 taet sammentraengte 



