BESKR. AF DE PAA FKEG. JOSEPHINES EXPEDITION FUNDNE CUMACEER. 41 



Det midterste Halevedhceng mangler ganske, hvis man ikke vil regrie den korte 

 mellem Roden af de ydre Halevedhasng fremskydende stumpt tilrundede Forlsengelse af 

 sidste Segment som et Rudiment heraf. Nogen tydelig Begrsendsning af denne Del 

 kan imidlertid ikke bemserkes. 



De ydre Halevedhceng ere i Regelen af en meget kortere og plumpere Form end 

 hos foregaaende Skegt. Stammen er temmelig tyk. cylindrisk og i den indre Kant for- 

 synet med nogle korte Torner. Aarerne ere ialmindelighed lsengre end Stammen, 

 temmelig brede og begge 2-leddede. Deres indbyrdes Laengdeforhold er forövrigt varie- 

 rende hos de forskjellige Arter, idet snart den ydre snart den indre er den lasngste. 

 Paa den ydre Aare er altid som hos foregaaende Slsegt sidste Led störst og i Kanterne 

 temmelig rigeligt besat med cilierede Börster; paa den indre Aare er sidste Led deri- 

 mod altid kortest og gaar hos enkelte Arter uden Graandse ud i en stserk Endetorn, 

 hvorved den hele Aare faar en dolkclannet Form; den indre Kant af denne Aare er 

 bevaabnet med et vexlende Antal af som oftest ulige länge Torner, den ydre Rand er 

 hos enkelte Arter besat med länge cilierede Börster, hos andre nsesten nögen. 



De endnu ikke fuldt udviklede Hanner (cfr. Fig. 75) stemme i sin aliuindelige 

 Kropsform paa det nöieste overens med Hunnerne, fra hvilke de dog let kjendes ved 

 de nedre Antenners stserkére Udvikling og ved Tilstedevaerelsen af rudimentaere Palper 

 paa naastsidste Fodpar og af ligeledes rudimentaere Buglemmer paa de 2 förste Bag- 

 kropssegmenter. 



Derimod vise de fuldt udviklede Hanner ofte et fra Hunnerne meget forskjelligt 

 Urlseende, saa at man ofte förste Gäng vil have adskillig Vanskelighed ved i dem at 

 gjenkjende Arten. Navnlig adskiller Rygskjoldet sig ofte i en ganske paafaldende Grad 

 fra samme hos Hunnerne. Det er nemlig ikke blöt betydeligt större og mere opbla?st 

 men mangler ogsaa i de fleste Tilfadde ganske ethvert Spor af den for .Hunnerne eien- 

 dommelige tandede dorsale Crista. Ogsaa viser Rostrum i Regelen en meget forandret 

 Form, ligesom ogsaa det forreste laterale Hjörne er långt mindre fremspringende og 

 som oftest stumpt tilrundet. 



De övre Antenner ere som hos foregaaende Slaegt noget kraftigere byggede end 

 hos Hunnerne og forsynede ved Roden af den övre Svöbe med et ta?t Knippe af de 

 ogsaa hos SL Diastylis her forekommende tandre baandformige Vedhseng; derimod er 

 Svöbernes Form og indbjrdes Forhold meget lignende samme hos Hunnerne alene med 

 den Forskjel, at den övre har et Led flere. 



De nedre Antenner vise den for foregaaende Slaagt beskrevne stserkt forlsengede 

 traaddannede Form, men adskille sig derved, at den lige bagudrettede Del af Pedun- 

 kelen, der hos SI. Diastylis er uleddet, her er delt i 2 tydelige Led, samt derved, at 

 Ledene i Svöben ere meget kortere og derfor ogsaa långt talrigere. 



Som hos foregaaende Slaagt ere saintlige Födder, med Undtagelse af sidste Par, 

 forsynede med sta?rkt udviklede Svömmepalper og deres Basalled i Overenssteinmelse 

 hermed kraftigere bygget. Forövrigt stemme de i sin Bygning temmelig nöie overens 

 med samme hos Hunnerne. Dog adskiller det 3:die Fodpar sig ganske maarkeligt der- 

 ved, at det 2:det Led i den ene Kant er stasrkt udvidet og her besat med enkelte 



K. Vet. Akad. Hanrll. Band. 9. N:o 13. 6 



