BESKR. AF DE PAA FREG. JOSEPHINES EXPEDITION EUNDNE CDMACEER. 47 



lineam rectain truncatum, parte antica ante laciniam mediam (parte fvontali) supine sat arcuata postice gibbosa 

 autiee declivi et margini antico contiima, marginibus inferioribus in raedio sat arcuatis postice declivibus antiee 

 subhorizontalibus dentibusqve brevibus 8 armatis, auterioribus fere nudis pilis modo singulis brevissimis obsito 

 iufra medium sinu brevi et angusto asqvaliter ema^ginato et ad latera ejusdem utrinqve protuberantia brevi, supe- 

 fiore obsolete tridentata inferiore bidentata instructo, angulo inferiore non prominente obtuso aculeo brevi obliqve 

 supra vergente armato. Superficies scuti aeqvaliter arcuata fere omnino nuda structura qvasi sqvamosa sqvamulis 

 rotundatis. Segmenta libera pedigera sat magna seqvaliter arcuata et fere glabra, 2:do et 3tio majoribus et lon- 

 gitudine fere seqvali, ultimo corpore postico vix latiore. Corpus posticum sat elongatura, segmentis subcylin- 

 drieis et vix pilosis. — Antennae superiores sat validae, artieulo pedunculi lmo brevissimo et ad basin imperfecte 

 sejuncto, ultimo antecedente tertia fere parte breviore et cum illo angulum distinctum formante apicem versus 

 dilatato et setis marginalibus ciliatis cireiter 10 omato; flagellum superius sat robustum artieulo pedunculi 2do 

 fere longitudine seqvali, artieulo lmo ceteris 2 junctis fere duplo Iongiore seta unica valida ad apicem extus in- 

 structo, 2:do fere seqve lato ac longo setis 2 terminalibns interiore fortissimo et spiniformi, ultimo minimo setis 

 2 et papillis olfactoriis 2 instructo; flagellum inferius sat maguo artieulo lmo superioris forma et magnitudine 

 seqvali setis terminalibus 3 validis et seta parva auditoria oruato. Antennse inferiores ad marginem anticum 

 setis 3 ciliatis intermedia majore instruetse. Pedes lmi paris sat magni et elongati artieulis cireiter 3 ultimis 

 extra marginem anticum scuti dorsalis porrecti, artieulo basali seqventibns 4 junctis breviore, pennltimo antece- 

 dente Iongiore, ultimo brevi dimidiam cireiter penultimi longitudinem seqvante ad apicem aculeo sat longo et 

 curvato setisqve 5 majoribus ornato. Pedes 2di paris robustissimi scuto dorsali pnulo longiores, artieulo basali 

 parum areuato seqventibus 3 junctis longitudine cireiter aeqvali setis ciliatis, nullis vero aculeis marginato, 3 ti o 

 antecedente breviore et ut illo ad apicem infra aculeo forti armato, ultimo sat magno et lato subovato setis 10 

 marginato apicalibus fortissimis et spiniformibus. Pedes posteriores breves structura solita. Palpi natatorii 

 paribus 3 prioribus affixi sat magni, parte basali elongato-ovata setis brevibus ciliatis marginata, extremitate illa 

 breviore et öarticulata. Appeudices caudales (laterales) sat robustse segmentis 2 ultimis junctis longitudine 

 leqvales, truneo sat crasso, cylindrico, intus aculeis 6 armato, stylis terminalibus iuseqvalibus, interiore trunco 

 Iongiore et intus dense aculeato, aculeis cireiter 15, artieulo ultimo brevi aculeo magno setaqve longa terminato; 

 exteriore multo breviore et longitudinem articuli basalis interioris vix asseqvente setis sat multis ex parte cilia- 

 tis marginato. Longit. feminse oviferae cireiter 4J Mm. 



Habitat non infreqvens extra Shinnieockbay Americae borealis in prof. 18 orgyar. fundo argillaceo. 



Af naervserende lille vakre Art blev en Del Exemplarer tagne udenfor Shiuicoekbay paa 18 Favner Dyb 

 sammen med Diastylis sculpta. De vare alle Hunner, og de fleste havde Brystposen stserkt udviklet og fyldt 

 rned i£g og Embryoner. 



Beskrivelse. I sin almindelige Habitus ligner den meget den ved Englands og Norges Kyster forekoin- 

 mende E. Iruncatula Sp Bate, af livis Störrelse den ogsaa omtrent er. Kropsformen er (cfr. Fig. 76 — 77) som 

 hos de fleste herhen hörende Arter smal og langstrakt uden skarpt markeret Graendse mellem For- og Bagkrop. 

 Forkroppen er seet fra Siden (cfr. Fig. 76) naesten kölleformig, bagtil jevnt afsmaluende og fortil som ssedvanligt 

 tvaert afkuttet, med den övre Contur svagt böiet; ovenfra seet (cfr. Fig. 77) er den af langstrakt oval Form 

 bredest paa Midten og jevnt afsmalnende mod begge Ender. 



Rygskjoldet er temmelig kort omtrent saa långt som de 4 forreste frie Forkropssegmenter tilsanimeu, 

 Seet fra Siden (cfr. Fig. 76 og Fig. 79) er det naesten af firkantet Form med den störste Höide, der er tioget 

 mindre end Lasngden, föran Midten. Den övre Rand er bagtil naesten lige og horizontal, men haever sig umid- 

 delbart föran den mediane Lob pludselig temmelig steilt i Veiret, danneude en bagtil naesten pukkelformigt 

 fremspringende Pandedel, der fortil er jevnt nedadheldende og uden Vinkel jevnt overgaaende i de forreste Kan- 

 ter. De nedre Kanter ere noget föran Midten stserkt böiede med den bagre Del naesten fuldkommen lige og 

 skraat nedadheldende, den forreste horizontal. De forreste Kanter ere vertikale og naesten ganske nögne, kun 

 forsyuede med nogle faa adspredte meget korte Haar; i sit nederste Parti vise de (cfr. Fig. 79) en liden, men 

 meget tydelig jevnt udrandet Bugt, som til hver Side er begraendset af en kort Protuberans, hvoraf den övre er 

 bevsebnet med 3, den nedre med 2 Taender; paa den övre ere disse Tsender meget smaa og opadböiede, paa 

 den nedre betydeligt större og nedadrettede. Det nedre Hjörne er kun lidet fremspringende, stumpvinklet og 

 forsynet med en kort noget opadböiet Torn; 8 lignende men efterhvert betydeligt kortere Torner strsekke sig 

 herfra längs den forreste Del af de nedre Kanter. Ovenfra seet er Rygskj oidet (cfr. Fig. 77) fortil jevnt af- 

 smalnende med den störste Brede, der er noget större end Höiden, ved den bageste Eand. Den mediane Lob 

 er i Midten tydeligt inbugtet og de denne begrändsende Sidespalter rette sig skraat fortil og udad og ere kun 

 i Enden meget svagt bagudböiede. De laterale Lober stöde som ssedvanligt med sine Ender tast sammen lige 

 föran den mediane Lob, vige derpaa lidt ud fra hinanden for, efteråt have dannet den ovale Egestionsaabning, 

 igjen at stöde sammen i Midtlinien, hvorpaa de ätter böie sig lidt efter lidt ud fra hinanden. Eygskjoldets 

 Overflade er överalt jevnt hvselvet og glat uden synlige Haar, men viser ved staerk Forstörrelse en eiendommelig 

 Structur ligesom af taette i Enden tilrundede Skjsel (cfr. Fig. 79). 



De frie Forkropssegmenter ere oventil jevnt hvaelvede og som ltygskjoldet glatte uden Haar. Deres 

 Ephnerer ere temmelig store og tilrundede samt noget udstaaende til hver Side (cfr. Fig. 77). Det förste af 



