8 PETER OLSSON, BIDHAG TILL SKANDINAVIENS HELMINTHFAUNA. 



constituta (Confer fig. 4 A — C). Facies valvarum punctis minutissimis ornata. Plectana quse lobo (calcaneo) 

 insident multo minora sunt. — Corpus planura antice attenuatum. 



Djuret, som var gråaktigt, visade, äfven då det låg i liafsvatten, egendomliga rörelser, liksom orsakades 

 de af en eonvulsivisk skakning. Figuren visar äggulekörtlarne, men ej tarmskänklarne l ). Ungefär vid krop- 

 pens midt syntes ett ljust, retortformadt organ '), möjligen testis, och framom detta en mängd nästan klotrunda 

 ä-gg, egande hvartdera en väl begränsad kula i midten. Säkerligen utvisa de ovariets plats. Framåt går en ka- 

 nal, uterus, och genom dess mynning, som bakåt begränsades af (som jag tyckte) fem små hakar och derjemte 

 af några framåt, utgingo små, ljusa, något afiånga ägg. Af de masculina organerna, som hittills varit obe- 

 kanta — enär (med undantag möjligen af Oreplin) ingen annan än Abildgaard, som lefde i slutet af förra 

 seklet, undersökt denna art lefvande — må här vidare omnämnas det afbildade, väl begränsade, utdraget ägg- 

 formiga organet vid genitalmynningen men närmare ryggsidan; dess form passar bäst med en penis invaginatus 

 cum bursa. 



Plectana, som vid loben (hälen) äro minst och derifrån räknadt småningom tilltaga i storlek, afvika 

 betydligt från Diesings beskrifning, men likna genom sin form mycket dem hos Octobothrium palmatum, dock 

 hafva de hos Axine en urnypning vid valvlernas midt, der tvärlisten utgår. Af fig. å C, som visar ett plec- 

 tanum från ändan, ser man, att chitinstafvarne ej stå fullt symmetriskt och huru ena valveln kan vridas, såsom 

 en dörr på sina gångjern. Plectana bilda icke två rader, såsom man skulle vänta af Diesings uttryck: »lamel- 

 lam basilarem utrinque marginantia». Från Van Benedens beskrifning (anf. arbete sid. 54 och 168) afvika 

 mina figurer hufvudsakligen genom frånvaron af den rörliga, hvassa tanden. 



11. Gen. OCTOBOTHRIUM S. Leuckart. 



Under detta slägtnamn sammanfattas åtminstone trenne slägten hos Diesing: 

 Octoplectanum (fordom Octocotyle), Diclidophora (hvilket han senare vilkorligt uppgifvit) 

 och Placoplectanum (fordom Discocotyle). De båda förstnämnda skulle skilja sig derige- 

 nom, att det ena har oskaftade det andra skaftade plectana; men ehuru O. scombri 

 verkligen synes hafva dem oskaftade, — så är åtminstone förhållandet med döda indi- 

 vider - - kan detta väl icke ensamt utgöra tillräcklig slägtkarakter, åtminstone borde 

 då äfven de Distoma-arter, som ha skaftadt acetabulum, anses bilda ett eget slägte. 

 Deras plectana öfverensstämma ock i sin byggnad, såsom Van Beneden ådagalagt med 

 afseende på O. lanceolatum och O. merlangi (D. longicolle Dies.) och här nedan skall 

 visas beträffande flera andra arter. Placoplectanum skiljes på den grund, att plectana 

 skulle vara »lamellse propriaj» ej >-corpori immediate inserta". Såvidt jag kan finna, är 

 dock förhållandet hos den hit hänförda, hittills föga kända arten O. leptogaster ej jem- 

 förligt med det hos Axine belones, men väl med det hos Diclidophora: plectana äro 

 nämligen hos både Diclidophora och Placoplectanum leptogaster »corpori immediate 

 inserta», ehuru hos den senare de främre plectana äro framåtrigtade. 



1. Octobothrium Scombri (Kuhn). Oorpus depressum, oblongum, postice rotundatum, antice collo 

 brevissimo. Plectana utrinque quattuor sessilia, globosa, minima, retrorsum divergentia. Ad caudse latus ven- 

 trale uncini duo recti. Long. 3 m.m., lat. 0,7 m.m. {fig. 5 — 8). 



Octobothrium scombri Nordmann Mikrograph. Beiträge I (1832), 77; Dujardin Hist. nat. d. Helminthes 

 (1845), 313; Octocotyle truncata Diesing Syst. Helin. I, 422; Octoplectanum truncatum Diesing Revision d. 

 Myzhelm. in Wien. Sitzungsber. XXXII, 383, XXXV, 443. 



Hab. Scomber Scombrus, ad lamellas branchiarum in mari Skagerrack mense Augusto: 14 specimina 

 in quattuor inter 15 pisces ibi examinatos legi. Ad unius branchias decem specimina legebam. Prope bases 

 lamellarum affixa sunt. 



De structura interna: Caput corpori continuum bothriis 'duobus oblongis, antrorsum divergentibus, non 

 ut apud Diesingium est parallelis. Apertura oris transversa. Pharynx oblonga, oesophago brevi. Crura tractus 

 cibarii ramis (saltem internis) nullis, corpus usque fere ad caudam percurrentia, gracilia. — Glandulse vitelli- 

 gense numerosae, secundum utramque marginem lateralem duas medias partes vel ultra occupantes. Testis magnus 

 longitudinaliter ellipticus in medio fere corpore. Apertura genitalis pone pharyngem prope furcam intestina- 



') Orsaken dertill att dessa organer ä fig. 2 6aknas är den, att ursprungliga figuren gick förlorad vid en eldsvåda, så att ny figur 

 mast tecknas efter ett spritlagdt individ, Samma åtgärd har af samma skäl måst vidtagas med nästan alla Öfrjga här med- 

 delade figurer. 



