KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. ~BAND 14. N:Ö 3. 15 



på öfre, några små fördjupningar som väl äro att anse som märken efter rötterna. Den 

 dichotomiska förgreningen är ej alltid iakttagbar, tvärtom förekomma ofta exemplar, 

 som tyckas utskjuta verkliga sidogrenar, från en hufvudstam. Förvillelsen blir så mycket 

 större, som anordningen af de små, taggformiga fjällen på den förmodade grenen (frg. 13) 

 stundom i hög grad erinrar om deras sammanträngda ställning hos unga under tillväxt 

 stadda organer. Vid ett tillfälle erhölls dock motsvarande stycket till ett dylikt 

 exemplar, och det visade sig då att den förmodade grenen der var längre än på 

 motstycket, lika starkt utvecklad som hufvudstammen samt öfre sidan besatt med 

 bladärr, cl. v. s. dichotomien var verklig. Den egendomliga anordningen af fjällen 

 beror af närvaron af bladärr, kring hvilka de äro mera sammanträngda, samt liksom 

 koncentriskt ordnade. Exemplaren i den gråa bergarten äro vanligen till alla delar 

 större, särskildt äro bladärren mera framstående. Sjelfva kärlknippekretsens diameter 

 visar dock ej så stor olikhet, hvarföre jag ej trott mig böra antaga, att mer än en art 

 är för handen. 



I Flora der Grenzschichten etc. omnämner Schenk, att på en stuff från Strullen- 

 dorf förekomma, jemte flere bladskaft, äfven aftryck af bladärr (1. c. pag. 23 tab. IV 

 ligg. 8 — 9). Som intet stamfragment finnes på stuffen, antager han, att dessa bladärr äro 

 aftryck af fästpunkter hos bladskaften sjelfva. Bladärren likna emellertid mycket dem 

 hos vår Rhizomopteris, hvarföre det väl är antagligt, att de tillhöra densamma, så mycket 

 snarare, som äfven Pålsjö skiffern stundom visar bladärr med det omgifvande partiet af 

 rotstocken nästan utplånadt. 



Förklaring öfver figurerna. Tab. I fig. 8 visar aftryck af undersidan på ett 

 dichotomiskt förgrenadt exemplar af Rhizomopteris Schenki. Fig. 9 är aftrycket af öfver- 

 sidan på samma exemplar med de dera synliga bladärren. Fig. 13 visar ett exemplar 

 som åt venster tyckes afgifva en smalare gren hvilket blott är skenbart, i det att äfven 

 här en verklig dichotomi eger rum. Fig. 10 exemplar med mindre och fig. 11 med 

 större bladärr. På sistnämnde figur synas några märken som antagligen äro utgångs- 

 punkterna för rottrådar. Fig. 12 visar sjelfva den förkolade rotstockens yttre lager, 

 nämligen ett öfre tåligt och ett undre glatt. 



» 



Pecopterideae. 



De till denna familj hörande ormbunkarne utmärkas derigenom, att småbladen hos 

 de vanligen 1 — flere gånger pardelade bladen besitta en ända mot spetsen tydlig medel- 

 nerv, från hvilken på ömse sidor utgå de antingen enkla eller en eller flere gånger för- 

 grenade sidonerverna. Småbladen äro långs hela basen fastade vid rachis och ofta 

 sinsemellan sammanhängande. 



CLADOPHLEBIS Brongniart. 



Brongniart sammanfattar under detta namn en grupp ormbunkar, tillhörande 

 familjen Pecopterideae, och hufvndsakligen förekommande inom Juraformationen. De 

 visa sig isynnerhet utvecklade inom oolitlagren vid Scarborough i England. Denna 



