KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 14. N:0 3. 17 



I Histoire des végétaux fossiles upptager Brongniart en Pecopteris nebbensis 

 från Bornholm. Forchhammer omnämner äfven samma växt i sitt arbete öfver Born- 

 holms kolförande formation 1 ). Det exemplar, som Brongniart afbildar, är mycket 

 fragmentariskt, men visar dock egenskaper hos nerveringen, som göra, att jag trott mig 

 med temligen stor säkerhet kunna identifiera denna art med de flesta exemplaren från 

 Pålsjö. Visserligen förefinnas olikheter, men dessa bero antagligen, såsom nedan skall 

 visas, blott på det tillstånd, hvari växten bevarats. Senare författare, såsom Schenk, 

 Saporta, Schimper m. fl., anse arten mycket närstående om ej identisk med Clado- 

 phlebis Rösserti, hvilket åtminstone ej för de svenska exemplaren är riktigt. Bladen 

 äro dubbelt parbladigt delade, det största parblad, som iakttagits, är, ehuru ej alldeles 

 fullständigt, 14 centimeter långt. Parbladen äro jemnbredt lancettlika, spetsiga, delade 

 i nederst vid basen sinsemellan sammanhängande småblad. De allra öfversta parbladen 

 äro odelade eller blott tandade och likna alldeles de mera utvecklade parbladens småblad. 

 Då ett exemplar af bladspetsen särdeles tydligt visar anläggningen af parbladen, torde 

 det ej sakna intresse att närmare redogöra för detsamma. 



Ofvanför det öfversta paret flikar synas på ömse sidor om medelnerven — d. v. 

 s. det gemensamma bladskaftet — en tvåklufven nerv (Tab. II fig. 2). Hos de två 

 nästföljande paren blir nerveringen något mera sammansatt, i det de visa en tydlig 

 medelnerv med derifrån utgående enkla eller grenade sidonerver. Fjerde paret visar 

 en fullkomlig öfverensstämmelse med de utvecklade parbladens småblad. Hos femte 

 paret synas första anlagen till dessa senare. De visa sig såsom utbugtningar på flikarnes 

 nedre sida med en motsvarande längre upprepad förgrening hos nerverna, af hvilka hvarje 

 knippe motsvarar ett småblad. Nämnde exemplar tillät ej att följa utvecklingen längre, 

 men den kan deremot iakttagas på ett annat (Tab. III fig. 2). Man ser här huru 

 antalet småblad nedåt ökas på samma gång som deras form och nervering allt mera 

 närmar sig de fullt utbildade bladens, ehuru de ännu naturligtvis äro mycket mindre. 

 Särskildt förtjenar framhållas, att medelnerven hos de unga småbladen ej är rak, utan 

 något zigzagböjd. 



Ett fullt utveckladt parblad är som nämndt djup;t pardeladt. Småbladen äro med 

 hela sin bas fastade vid rachis och sammanhänga närmast denna äfven något, sins- 

 emellan. Den första fliken närmast den gemensamma stjelken nedåt synes dock stundom 

 vara nästan alldeles fri. Formen är olika, alltefter platsen på parbladet. Närmast 

 stjelken äro småbladen nästan raka, jemnbredt-aflånga, spetsiga. Mot midten blifva 

 de bågformigt framåtböjda, hvilket ännu mera är fallet mot spetsen, der de på samma 

 gång blifva kortare, till formen snedt triangulära. Här äro de ej heller så djupt skilda 

 från hvarandra. Deras längd är vanligen mellan 10 och 20 millim. (den största obser- 

 verade är 22 millim.) vanligast 12 å 15. Bredden är vid basen vanligen 6--8 millim. 

 (största 9 millim.). 



Medelnerven är alltid tydligt framträdande och fortlöper ända till bladets spets, 

 der den delar sig i 3 grenar, eller kanske rättare de två sista enkla sidogrenarne äro 



l ) Forchhammee: De Bornholmske Kulformationer. 



K. Vet. Ak. Handl. Bd. 14. N:o 3. 



