18 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



nästan lika starka som medelnervens spets. Den är rak när småbladet är rakt och 

 bågformigt framåtböjd när detta är fallet med småbladet. Den delar detsamma i 

 tvenne olikstora fält sålunda, att det främre, d. v. s. det mot spetsen af parbladet 

 vända, är det största. Bredden hos de båda delarne närmast basen förhåller sig van- 

 ligen som 1 till 2 eller 2 till 3, stundom som 1 till 3. 



Sidonerverna inom de båda olika fälten äro olika såväl till förgrening som rikt- 

 ning, och eget nog sålunda, att nerveringen är mest utvecklad inom det mindre, d. v. 

 s. det bakåtvända, fältet. Den främre sidans nerver utgå från medelnerven under en 

 med rachis nästan parallel riktning och grena sig strax efter utträdandet i tvenne 

 grenar, af hvilka den bakre går i samma riktning som förut, den främre åter vid för- 

 greningen böjer sig framåt för att strax derpå antaga en med den förra grenen parallel 

 riktning. Hos den närmast rachis belägna nerven, d. v. s. den första, delar sig åtminstone 

 den ena af de båda nervgrenarne ånyo; ofta är det fallet med båda. I förra fallet 

 äro vanligen de öfriga nervernas grenar odelade, men i senare fallet är vanligen den 

 nästföljande nervens ena gren ånyo delad; stundom är detta fallet med dennas båda 

 grenar. I allmännhet äro de öfriga nerverna på denna sida blott en gång delade, men 

 stundom kunna antingen båda eller åtminstone den ena nervgrenen af fiere stycken 

 vara ånyo delade, ehuru detta just ej ofta är fallet. Vanligast är att den första nervens 

 ena gren är delad och alla de öfrigas odelade. Den första af bakre sidans nerver, 

 som nästan kan sägas utgå direkte från rachis, är alltid två gånger dichotomiskt grenad. 

 Grenarne af första ordningen divergera mycket, i det att den närmast rachis belägna först 

 är nästan parallel dermed, den andra deremot bildar mot rachis nära nog en rät vinkel. 

 Den förstnämnde örenen delar sig dock snart ånyo i tvenne grenar, hvilkas riktning 

 mera öfverensstämmer med den andras, och denna riktning är sedan rådande hos de 

 öfriga af denna sidans nerver. Af dessa äro vanligen de den första närmast belägna 

 liksom denne tvenne gånger förgrenade; undantag gifvas ock här, så att det någon 

 gång kan hända, att, med undantag af den första, äro alla nerverna äfven på denna 

 sidan blott en gång delade. Detta är dock sällsynt. Det händer ofta, att tvenne på 

 ömse sidor om rachis belägna flikar med afseende på bakre sidans nerver äro hvar- 

 andra olika; så hade" den ena t. ex. i ett fall de två första sidonerverna tvenne gånger 

 dichotomiskt delade och alla de öfriga blott en gång, under det att hos den andra 

 detta var fallet med de tre första, hvarjemte den ena grenen af fjerde nerven var delad 

 och de öfriga enkla o. s. v. Någon gång kan det hända, såväl på främre som bakre 

 sidan, att bland de blott en gång delade nerverna uppträder en enstaka, hvars ena eller 

 båda grenar ånyo äro delade. 



I kanten äro småbladen hela eller fint tandade. Detta senare synes nästan blott 

 i de fall, då sjelfva den förkolade bladsubstansen är bevarad eller aftrycket är särdeles 

 tydligt. Vanligen kan det blott iakttagas i småbladets spets, men några af dem visar 

 hela kanten på liknande sätt tandad. Hos fullständigare exemplar är det ofta fallet, 

 att blott ett eller annat småblad har denna tandning iakttagbar, under det att de öfriga 

 synas vara hela. Stundom visar ett aftryck ingen tandning, under det att den kan 

 iakttagas på motstycket, der det förkolade bladet finnes qvar. På alla större exemplar 

 och t. o. m. parblad har jag funnit åtminstone något småblad vara tandadt, hvarföre 



