20 A. G. NATHORST, BIDRAG TLL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



ningen i allmänhet ej märkbar, dock synes den på en af det nedersta parbladets flikar. 

 Fig. 2 spetsen af ett blad visande parbladens anläggning. Fig. 3 och 4 mera tydligt 

 tandade exemplar, det förra erinrande om Cl. denticulata. Fig. 5, exemplar med ett 

 förkrympt småblad. Fig. 6 visar nerveringen mera sammansatt än vanligt. Fig. 7 en 

 enstaka flik med afvikande form (nedåt rundad, tyckes ej hafva varit långs hela basen 

 fästad vid rachis) och nervering (den första på nedre sidan); torde möjligen tillhöra 

 en annan art. Tab. III fig. 1 ett exemplar med småflikarne smalare än vanligt; fig. 2 

 ett ungt blad nära toppen, visande den fortsatta utvecklingen af parbladen. Fig. 3 visar 

 nerveringen. Obs. Då sidonerverna ej alltid äro tydliga samt det dessutom skulle tagit 

 alltför lång tid att på hvarje exemplar räkna dem, äro de af artisten blott på detta 

 exemplar fullt troget utförda. — 



2. Cladophlebis Heeri n. sp. 



(Tab. III fig. 4—5.) 



C. fronde bipinnata, stipite terete, subtilissime alato, pinnis elongatis ad basin 

 subcontiguis, pinnulis lanceolatis superioribus arcuatis, inferioribus lineari-lanceolatis 

 apice substilissime denticulatis, nervulo primo in parte anteriore pinnularum semel vel 

 bis, in posteriore bis, omnibus reliquis semel fere medio inträ basim apicemque fur- 

 catis, ramulis divergentibus. 



Jemte föregående art förekommer vid Pålsjö några exemplar af en annan, som i 

 flere hänseenden är olik den förra, ehuru dess allmänna habitus för öfrigt är mycket lik- 

 nande. Nästan blott till följd häraf — liksom förhållandet är med Cladophlebis Rös- 

 serti — kan den upptagas under slägtet Cladophlebis, ty dess nervering är mycket 

 enkel. Stjelken är alldeles rund och synes hafva varit af fast konsistens (Tab. III 

 fig. 4). Den är något vingad och parbladens rachis är något nedlöpande. Parbladen äro 

 utdraget-lancettlika, delade nästan till rachis i jemnbredt-lancettlika, något framåt 

 böjda, spetsiga, småblad. Det första småbladet på öfre sidan är mycket förlängdt (22 

 millim.) och når nästan upp till nedersta fliken på närmast högre upp belägna parblad. 

 Det första småbladet nedåt sitter fästadt så, att dess medelnerv utgår nedanför den 

 vinkel, som rachis bildar med stjelken, hvarföre, om den förre ej vore nedlöpande, det 

 skulle kunna sägas vara fästadt delvis på sjelfva stjelken. De nedre småbladens längd 

 är omkring 15 millim., deras bredd vanligen omkring 5 millim. De äro, i förhål- 

 lande till längden, något smalare än hos föregående art. Medelnerven är starkt 

 framträdande, något framåtböjd, delar liksom hos föregående småbladet i tvänne olik- 

 stora fällt, af hvilka det främre är större. Sidonervernas riktning är såsom hos före- 

 gående art; den första bakåt är vanligen, dock ej alltid, tvenne gånger dichotomiskt 

 förgrenad. Alla de öfriga äro blott en gång grenade, med undantag någon gång af 

 den första framåt, hvars ena gren kan vara ånyo delad. Förgreningen, som hos före- 

 gående art skedde strax efter utträdandet från medelnerven, eger här oftast rum på ett 

 längre afstånd derifrån, stundom ungefär midtemellan medelnerven och kanten, stundom 



