24 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



längre än vinkelrätt deremot, under det att hos Dictyophyllum det motsatta förhållandet 

 skulle ega rum, och anser att denna karakter utgör ett tillräckligt skiljemärke mellan 

 de båda slägtena. Schimper och Saporta upptager dem äfven såsom skilda, men den 

 senare yttrar likvisst, att de måste anses såsom ytterst närstående, och att det ena 

 slägtet kanske rätteligen blott bör betraktas såsom ett underslägte under det andra. 



Vid Pålsjö förekomma blad af en växt, hvilkas spetsar med afseende på nerve- 

 ringen visa sig ega de karakterer, som skulle utmärka Thaumatopteris, under det att 

 basen är mycket närstående eller identisk med det af Schenk såsom basen af Dictyo- 

 phyllum acutilobum anförda exemplaret (1. c. tab. XX fig. 1). Häraf synes att den af 

 Schenk angifna karakteren för att skilja de båda slägtena saknar allt värde. Ty i 

 sjelfva verket eger det förhållandet rum, att nervmaskorna hos småflikarne närmast 

 intill deras medelnerv i bladets öfre del äro utdragna långs densamma, i dess nedre 

 vinkelrätt deremot. Någon verklig karakter, som tillåter särskilja Thaumatopteris såsom 

 slägte från Dictyophyllum existerar således i hänseende till nerveringen ej. Härvid 

 uppstår naturligen den frågan, huruvida slägtet Thaumatopteris utan vidare bör in- 

 dragas. Det synes dock vara goda grunder att bibehålla detsamma, för några arter. 

 De hittils bekanta äro Th. Miinsteri Gp., Th. exilis Sap., Th. Brauniana Popp och Th. 

 gracilis Schenk sp. Af dessa arter visa de båda förstnämnda öfverensstämmelse med 

 Dictyophyllum, rachis är mer eller mindre bredt vingad, hvarföre såväl de särskilda 

 segmenten som sniåflikame äro sammanhängande. Hos Thaumatopteris Brauniana äro 

 hvarken primärsegmenterna eller småflikarne sammanflytande. Hos Th. gracilis synes 

 visserligen de senare vara det något, men ej så mycket att någon förblandning med 

 Dictyophyllum gerna kan ifrågakomma, om den ock visar en antydan till öfvergång. 

 De båda slägtena skulle derföre kunna åtskiljas sålunda: 



Dictyophyllum, Lindley och Hutton. Blad handformigt delade, nätådriga; rachis 

 bredt vingad, hvarföre såväl de primära bladsegmenten som småflikarne sinsemellan 

 sammanflyta. 



Thaumatopteris, Göppert. Blad handformigt delade, nätådriga, rachis icke vingad, 

 hvarföre primärflikarne ej sammanflyta, småflikarne ända till basen skilda eller högst 

 obetydligt der sammanhängande. 



Till Dictyophyllum böra således enligt vår uppfattning räknas: Dictyophyllum 

 obtusilobum Schk., D. acutilobum Schk., D. Nilssoni Brongn. sp., D. rugosum Lindley 

 och Hutton, D. Leckenbyi Zigno, D. Roemeri Schenk, D. Miinsteri Gp. sp., D. exilis 

 Sap. 1 ), till Thaumatopteris, åter Th. Brauniana Popp, Th. gracilis Schk. sp. 



Slägtet Dictyophyllum utmärkes såsom redan är nämndt genom handlikt delade 

 blad; primärflikarne äro mer eller mindre djupt pardelade, rachis är bredt vingad, 

 såväl vingen af rachis som småflikarne äro genomdragna af nerver, hvilka grena sig 

 och anastomosera, bildande större maskor, som åter äro indelade i mindre; de närmast 

 intill rachis och medelnerven belägna äro störst, nervmaskorna äro polygonala. Sori 



J ) Den af Heer från Grönlands kritlager beskrifna Dictyophyllum Dicksoni (Die Kreide-Elora der arktischen 

 Zone. K. Vet. Akad. Handl. Bd. 12 N:o 6) är äfven en äkta Dictyophyllum ehuru möjligen tillhörande 

 en afvikande typ, hvilket bladets fragmentariska skick ej tillåter afgöra. 



