KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. 14. N:0 3. 25 



förekomma på bladets hela undersida, sporokarpierna äro försedda med ledad ring, spo- 

 rorna tetraederformiga glatta (enligt Schenk 1. c). Skilnaden från Thaumatopteris 

 är ofvan angifven. 



Från Clathropteris skiljer sig slägtet genom de polygonala, ej rektangulära, större 

 nervmaskorna och de mer eller mindre djupt parflikade bladen, samt genom de glatta 

 spororna, som hos Clathropteris deremot äro försedda med små vårtor. 



Slägtet Dictyophyllum uppträder först inom den rätiska formationen, föregånget 

 af ett närstående slägte inom keuperformationen, Camptopteris (i Schimpers bemärkelse). 

 Det fortsätter genom oolithen till nedre kritan. Bland nulefvande ormbunkar saknar 

 det full motsvarighet; enligt Saporta erinrar dess nervering om Drynaria, dess frukti- 

 fication om Microsorium och dess allmänna habitus om Dipteris. 



1. Dictyophyllum Nilssoni Brongn. sp. 

 (Tab. I fig. 14, Tab. IV fig. 6—8, Tab. V, Tab. VI fig. 2—3, Tab. VII.) 



Phlebopteris Nilssonii, Brongniart, Hist. des végét. foss. pag. 376 tab. 132 fig. 2. 



Filicites, Hisinger, Leth. suec. tab. XXXIII fig. 1. 



Dictyophyllum Nilssoni, Schenk, Flora d. Grenzschicht. pag. 80, tab. XIX fig. 6, 7. 



— Schimper, Traité de pal. vég. I pag. 634. 



— Saporta, Plantes jurass. I pag. 325 tab. 34 fig. 2. 



— Lundgren, Om några växter etc. pag. 6. 



Denna växt är först funnen vid Hör och förmodades till en början af såväl 

 Sternberg som Brongniart höra till dikotyledonerna. Den senare insåg dock snart, 

 att denna uppfattning var oriktig och upptager derföre ock växten i sin Histoire des 

 végétaux fossiles under slägtnamnet Phlebopteris bland ormbunkarne. Den har dock 

 sedermera hos flere olika författare gått under benämningen Camptopteris Nilssoni, och 

 Schenk synes vara den första, som visat, att dess rätta plats är inom slägtet Dictyo- 

 phyllum, hvaruti han äfven följes af Schimper och Saporta. Vid Pålsjö är denna art 

 allmän och uppträder under en mängd former, af hvilka flere utan gräns öfvergå i 

 Dictyophyllum Milnsteri, liksom det är sannolikt, att Dictyophyllum acutilobum Schenk 

 blott är en viss del af bladet af arten i fråga. 



Bladen äro liksom hos öfriga arter af slägtet långt skaftade med ett på ena sidan 

 köladt skaft samt handlikt delade, och primärsegmentens antal hos det fullständigaste 

 exemplar, som iakttagits, har varit 9 x ). Delningen hos detta exemplar sker så, att blad- 

 skaftet först delas i tvenne grenar, af hvilka hvarje på olika afstånd från basen ut- 

 skickar lika stora sidogrenar så att den ena slutligen blir delad i fem, den andra åter i 

 fyra. På detta exemplar är den längsta primärfliken 25 centimeter utan att dock vara 

 fullständig. Hos ett annat exemplar är en af dem — äfvenledes ofullständig — 40 



] ) Sedermera har jag funnit exemplar med ända till 13 segment. Senare 



K. Vet. Akad. Haudl. Bd. 14. N:o 3. 



