KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAK. BAND 14. N:0 3. 27 



bred och fortlöper ända till spetsen. Från såväl denna som från rachis utgå finare 

 nerver — secundärnerver — hvilka sinsemellan anastomosera, bildande polygonala 

 maskor. I vingen af rachis nedanför småflikarne förekomma äfven dessa nerver och 

 bilda närmast densamma temligen stora, ända till 5 millim. långa, 5 — 7 kantiga maskor, 

 utanför hvilka finnas 1 — 2 — 3 rader af något mindre. Nerveringen af detta parti liknar 

 mycket nerveringen hos småflikarne, utom deruti att den är mera oregelbunden. De 

 större maskorna, som skulle kunna kallas primärmaskor, äro åter af finare nerver 

 delade i ännu mindre maskor, secundärmaskor, hvilka ej alltid äro synliga. Hos små- 

 flikarne utträda de starkare sidonerverna ur medelnerven nästan rätvinkligt eller med 

 någon riktning framåt, grena sig derpå på ett visst afstånd från densamma 1 ) i tvenne 

 grenar, af hvilka den ena fortlöper snedt framåt, den andra åter snedt bakåt. Dessa 

 grenar förena sig med de närliggande sidonervernas motsvarande grenar antingen utan 

 vidare böjning, i hvilket fall nervmaskan blir femkantig, begränsad af medelnerven, 

 två sidonerver och dessas grenar, eller ock först sedan den ena eller båda undergått 

 ännu en böjning, då maskan blir 6- eller 7-kantig, stundom med en inåtgående vinkel 

 eller bugt. Detta är det vanliga förhållandet hos de högre upp belägna flikarne, under 

 det att de allra nedersta vanligast visa femkantiga maskor närmast medelnerven. 

 Hvarje böjning hos sidonerverna är tillika utgångspunkten för en förgrening, hvarföre 

 nervförgreningen äfven hos detta slägte synes vara dichotomisk. Småflikens första sido- 

 nerv, som ej har någon annan bakom sig, anastomoserar genom sin bakre gren med 

 grenen af en sekundärnerv från rachis, hvarföre den första masken således begränsas 

 af rachis, medelnerven, tvenne sekundärnerver och deras grenar. De nu beskrifna 

 primärmaskorna närmast medelnerven äro de enda, som äro mera regelbundna; de äro 

 som nämndt på de öfre flikarne betydligt utdragna långs medelnerven, under det att 

 de på de nedre äro lika utsträckta åt båda håll eller stundom mest vinkelrätt mot den- 

 samma. Utanför dessa maskor befinna sig, allt efter bladets bredd, 3, 2 eller 1 rad af 

 mindre primärmaskor, som äro mera oregelbundna. Mot småflikens spets finnes dock 

 alltid blott en rad af dylika. Dessa maskor uppkomma genom sidonervernas upprepade 

 förgrening och anastomosering. 



Primärmaskorna äro som nämndt af finare nerver åter delade i mindre maskor, 

 secundärmaskor. De utgå såväl från medelnerven — hos de maskor, som ligga närmast 

 denna — som från sidonerverna och deras grenar, utan att jag dervid lyckats finna 

 annan regelbundenhet än att en dylik nerv vanligen utgår från anastomoseringsstället 

 för tvenne nervgrenar. Huruvida de sista nervgrenarne sluta fritt eller ej har jag ej 

 med fullkomlig säkerhet lyckats iakttaga; det senare synes dock vara fallet. 



Hos exemplar med väl bevarad bladsubstans har det lyckats skilja denna från 

 stenen, och det visar sig då, att nerverna äro betydligt starkare på undersidan än på 

 öfversidan, der de ligga insänkta i motsvarande fördjupningar. På öfversidan eller af- 

 tryck deraf synas ofta blott de större maskorna. (Vid ett tilfälle syntes äfven nerverna 



*) Någon gång grenar sig nerven genast efter utträdandet i hvilket fall eu kilformig maska får sin plats 

 mellan de mera regelbundna. 



