32 A. G. NATH0RST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



Brongniart upptager (se ofvan) dessa föremål först under namnet Filicites Nils- 

 soniana sedan under namnet Glossopteris Nilssoniana. Då emellertid bladen från Hör 

 äfvensom några liknande från Scarborough skulle hafva secundärnerver, som icke med 

 hvarandra anastomoserade, under det att detta var fallet med Glossopteris-arterna från 

 stenkolsformationen, uppstälde han sedermera slägtet Phyllopteris för arterna från Sverige 

 och England. Schimper, som haft tillfälle att granska såväl exemplar hos Nilsson i 

 Lund som exemplar från Scarborough, säger, att Phyllopterisarterne från dessa båda 

 ställen verkligen besitta anastomoserande nerver, således äro verkliga Sagenopteris- 

 arter, samt att arten från Hör är identisk med Sagenopteris rhoifolia Presl. Det misstag 

 med afseende på nerveringen, hvartill Nilsson, Brongniart och Phillips enligt hans 

 åsigt gjort sig skyldiga, skulle bero på dessa exemplars otydlighet, till följd af den 

 otjenliga bergart, hvari de förekomina. Genom en af Saporta *) nyligen beskrifven växt 

 från undre liaslagren (zonen med Ammonites angulatus) vid Hettanges får frågan om 

 huruvida Brongniarts Phyllopteris bör utan vidare, såsom yrkas af Schimper, anses 

 identisk med Sagenopteris eller ej en mera invecklad ställning. Nämnde växt visar 

 nämligen just de karakterer, som skulle utmärka slägtet Phyllopteris: en tydlig medel- 

 nerv, under spetsig vinkel derifrån utgående, upprepadt dichotomiskt förgrenade, mot 

 kanten bågformigt böjda secundärnerver, som icke sinsemellan anastomosera. Det är 

 således möjligt, att vid Hör förekomma tvenne hittils förvexlade växter, af hvilka den 

 ena har anastomoserande secundärnerver, den andra deremot ej. De enda hithörande 

 exemplar från Hör, som jag haft tillfälle att granska, äro tvenne bladflikar, som för- 

 varas i Geologiska Byråns Museum. Hos det ena kunna secundärnerverna iakttagas och 

 detta exemplar är Sagenopteris rhoifolia. Hos det andra äro de ej skönjbara. 



I skiffern vid Pålsjö äro bladen af Sagenopteris rhoifolia temligen sällsynta. Van- 

 ligen förekomma enstaka bladflikar, blott ett exemplar visar ett trefingradt blad (fig. 5). 

 Den största fliken (fig. 2) har en längd af ungefär 90 millim., dess största bredd är 28 

 millim. Den minsta flikens längd är 15 millimeter. Nerveringen är vanligen mycket 

 tydlig, medelnerven föga utpräglad, ehuru dock stundom motsatsen är fallet (fig. 4). 

 Föröfrigt variera bladfiikarnes form i högsta grad, från temligen smal, aflång, till nästan 

 äggrund, än med bred än med afsmalnande bas. Vanligen är kanten jemn, men det 

 största exemplaret är försedt med en utbugtning på ena sidan. Secundärnerverna utgå 

 under spetsig vinkel framåtriktade och böja sig, under en upprepad dichotomisk för- 

 grening och anastomosering sinsemellan, bågformigt utåt till bladkanten. Enligt Schenk 

 är det sällsynt, att en anastomoseringspunkt är utgångspunkten för en förgrening. På 

 exemplaren från Pålsjö är dock detta ej ovanligt, ehuru regeln synes vara, att anasto- 

 moseringen sker strax efter förgreningen. 



Schenk uppställer trenne varieteter, som dock blott hafva afseende på fullständiga 

 blad nemligen 



var. «) difformis, Schenk; mellersta bladfiiken omvänclt äggrund, de öfriga aflånga. 

 /?) conformis, Schenk; alla fiikarne aflånga eller lancettlikn. 

 y) pusilla, Schenk; fiikarne små, rundade, äggrunda eller lancettlika. 



') Plantes jurassiques, pag. 448 tab. 63 fig. 6. 



