34 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



så grundas den såsom nämndt egentligen på byggnaden af epidermis och särskildt på 

 organisationen af klyföppningarne, som visar en nära öfverensstämmelse med de nu lef- 

 vande cycadeernes under det att den afviker från ormhunkarnes 1 ). Detta oaktadt 

 tveka hvarken Schimper eller Saporta att hänföra slägtet med Fr. Braun till orm- 

 bunkarne. De stöda denna åsigt på såväl växtens habitus som isynnerhet på slägt- 

 skapen med de båda ormbunkslägtena Ctenopteris och Pachypteris, af hvilka det förra 

 förekommer i samma, det senare i en något högre geologisk horisont. 



Bladen hos detta slägte äro särdeles fasta och läderartade och till formen hos 

 de olika arterna mycket varierande, så att man kan uppställa en serie från exemplar 

 med odelad bladskifva, med mer och mindre flikad, ända till pardelad med paren af 

 flikarne långt åtskilda. Afven inom samma art varierar bladformen mycket. Nerve- 

 ringen hos småbladen är särdeles karakteristisk. Secundärnerverna utgå nämligen under 

 en ovanligt spetsig vinkel framåt ur en ofta nästan omärkbar mot spetsen försvinnande 

 medelnerv, dela sig dichotomiskt en eller flere gånger, nervgrenarne nå alla bladkanten. 

 Men utom dessa secundärnerver, som härstamma från medelnerven, finnas andra, som 

 utgå direkte från rachis och vid sidan af medelnerven inträda i bladet. 



Släktet Thinnfeldia kan anses såsom utmärkande för rätiska formationen och 

 undre lias, inom hvilka det hittils t. o. m. uteslutande antagits förekomma, tills helt 

 nyligen 2 ) en art deraf anträffades af Nordenskiöld i lager tillhörande mellersta kritan 

 vid Cap Staratschin på Spetsbei"gen, under svenska polarexpeditionen 1872 — 73 2 ). 



Thinnfeldia Nordenskiöldi n. sp. 

 (Tab. VI figg. 4-5.) 



Th. fronde impari-pinnata, lacinia impari basi triangulari. . ., laciniis reliquis 

 oppositis vel alternis, coriaceis, rigidis, lanceolato-linearibus, acuminatis, 6 — 10 centim. 

 et ultra longis, 6 — 10 millim. latis, basi in petiolum brevem subdecurrentem angustatis, 

 integerriinis, nervis secundariis creberrimis partim e nervö primario versus apicem 

 evanescente sub angulo acutissimo partim e rachi exeuntibus dichotomis, ramulis mar- 

 ginem attingentibus. 



Blad pardelade med ändflik, hvars bas är triangulär, de öfriga flikarne vanligen 

 motsatta, mera sällan alternerande, läderartade, fasta, jemnbredt-lancettlika med långt 

 utdragen småningom afsmalnande spets, 6 — 10 centimeter långa, 6 — 10 millimeter breda, 



rhomboideus Eich från Tasmania visar åtminstone på undersidan af bladet en lika tydlig medelnerv, som 

 hos flera Thinnfeldier. Phylloeladus trichoraanoides Don visar också tydlig medelnerv, fyllodierna nedlöpa 

 på grenen, som derigenom blir vingkantad och som slutar med en regelbundet iuskuren ändflik alldeles 

 såsom Thinnfeldia. 



') Den uppgifves äfven afvika från epidermis hos Phylloeladus, men vid mikroskopisk undersökning i Lund af 

 Phyllocladusblad från Nya Seeland, som jag erhållit af Docenten Berggren, och hvilken undersökning skedde 

 under Adjunkt F. Areschougs ledning, fann jag till min förvåning, att epidermis och klyföppniugarne i 

 högsta grad likna motsvarande värnad hos Thinnfeldia sådan denna afbildas af Schenk, hvavföre hans upp- 

 gift måste bero på något misstag. Frågan om slägtets ställning är derföre enligt mitt förmenande långt 

 ifrån afgjord. Senare anmärkning. 



-) Heer. Anraärkn. öfver de af svenska polarexpeditionen 1872—73 upptäckta fossila växter. Öfvers. af K. 

 V. Akad. Förh. n:o 1 1874. 



