K0NGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 14. N:0 3. 37 



gång. Förgreningen sker under rätt spetsig vinkel, så att nerverna och grenarne sins- 

 emellan äro föga divergerande, utan nästan parallelt fortlöpa mot bladkanten. Enligt 

 Saporta skola nerverna stundom alla vara helt och hållet ogrenade ända till bladkanten. 



Förekomst. Ctenopteris cycadea Brgn., som enligt Saporta särskildt skall 

 vara utmärkande för zonen med Ammonites angulatus, är i Sverige förut funnen vid 

 Hör,$vid Pålsjö i sandsten 1 ); i Tyskland är den funnen vid Coburg, vid Halberstadt, 

 Quedlingburg, Seinstedt, i Österrike vid Waidhofen, i Frankrike vid Hettanges. 



Förklaring öfver figurerna. Tab. VI fig. 6 bladfragment af Ctenopteris 

 cycadea. Fig. 7 en bladflik förstorad för att visa nerveringen. 



CYCADEER. 

 CYCÅDEAE. 



NILSSONIA Brongniart. 



Frondes valde coriaceae, solidiusculae, simpliciter pinnatae vel secundum sulcos 

 incisae, rarius simplices integrae. Pinnulae vel laciniae tota latitudine basis insertae, 

 latae contiguae, obtusae, truncatae, vel oblongae acuminatae sursum curvatae, faciei 

 superiori rachis insertae, longitudinaliter subtiliter sulcatae. Nervi tenuissimi, angulo 

 recto vel subrecto egredientes in sulcis dispositi, aequales, simplices. 



Slägtet Nilssonia, uppkalladt efter vår frejdade landsman Sven Nilsson, grundades 

 af Brongniart redan år 1825 på några växtförsteningar från Hör i Skåne. Han upp- 

 tager det utan tvekan såsom varande en cycadé, och denna hans åsigt har följts af 

 öfriga botanister och geologer, tills Schenk i sin Flora öfver rätiska formationen i 

 Franken på grund af förmodade sori hos ett par bladflikar inordnade slägtet bland orm- 

 bunkarne. Denna Schenks åsigt biträdes af Schimper, under det att Saporta framhåller, 

 att hvad som Schenk ansåg för sori mycket väl kan hafva varit bladsvampar, hvilka 

 ofta på temligen regelbundet sätt äro ordnade långs nerverna eller mellan dem. På 

 grund häraf, och då växtens hela habitus erinrar om cycadéerna, anser han, att den 

 fortfarande bör upptagas bland dessa, en åsigt, som jag trott mig böra följa, så mycket 

 mera som äfven vid Pålsjö förekomma exemplar med sorilika bildningar, som helt 

 säkert icke, ehuru likheten är förvillande, böra som sådana betraktas, hvarföre det ligger 

 nära till hands att antaga, att det varit liknande bildningar, som föranledt Schenks 

 åsigt. Härmed vill jag ingalunda bestrida möjligheten af, att Nilssonia kan vara en 

 ormbunke, utan blott uttala den åsigten, att detta ännu icke kan anses bevisadt. 

 Schimper, hvilken såsom nämndt biträder Schenks åsigt, säger att äfven bladens ovanliga 

 polymorphism är ett bevis för, att växten icke är en cycadé (1. c. pag. 490 »Un pareil 

 polymorphisme ne se voit pas dans les feuilles des Cycadées»). Härvid torde dock 



: ) Enligt meddelande af Grefve de Savorta är det möjligt, att den vid Pålsjö sandstensbrott afHÉBERT funna 

 växten, hvilken han bestämt, är Anomozamites gracilis Nath., hvilken jag sedermera funnit på samma ställe. 



Senare anmärkning. 



