44 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



arigulärä eller vanligare i spetsen afrundade; stundom äro de framåt tvära bakåt run- 

 dade. Mera sällan äro de längre än breda i hvilket fall bredden är föga betydlig. 

 Bladets spets slutar med en ändflik som ej är symmetrisk utan längre långs ena sidan, 

 hvilket väl beror deraf, att som flikarne ej äro fullt motsatta anlägges den ena före 

 den andra. Bladen synas hafva varit af fast konsistens", ty de kunna lossas från stenen 

 och t. o. m. något böjas; dock synas de ej hafva varit tjocka. Rachis är på öfre sidan 

 obetydligt fårad, dels glatt dels försedd med, vanligen tvärstående, knölar. Nerverna 

 grena sig dichotomiskt en gång, vanligen strax efter utträdandet, stundom nära bladets 

 midt, och fortlöpa derefter parallela till bladkanten, de äro fina och ej alltid tydliga. 

 De flesta utträda rätvinkligt, men de första och sista på hvarje flik äro vanligen böjda 

 i riktning från inskärningen. Mot spetsen bilda de dock en spetsigare vinkel framåt. 

 Spetsen af bladet, erinrar i så hög grad om den af Brauns (1. c.) från Seinstedt be- 

 skrifna och afbildade Nilssonia spec. dub., att denna med all sannolikhet är identisk 

 med arten från Pålsjö. Anmärkas bör. att då nerverna ej äro tydliga och bladen ej 

 väl bevarade, kan man icke alltid med full säkerhet afgöra, om man har för sisr denna 

 växt eller ett yngre blad af Nilssonia polymorpha. Stundom visa småflikarne antydning 

 till invikning af kanten, i hvilket fall någon likhet med Pterophylluin marginatum 

 Ung. uppstår. Vi skola under denna art återkomma härtill. 



Hvad växtens förhållande till öfriga arter af slägtet angår, så skiljer den sig 

 genom flikarnes form och alla delarnes litenhet från Anomozamites inconstans Gp. sp. *), 

 med hvilken den öfverensstämmer med afseende till nerveringen. Deremot liknar dess 

 allmänna form i högsta grad Anomozamites schaumburgensis Dkr. sp. (och äfven det ena 

 exemplaret af L. & Hs. Pteroph. minus), som dock skall hafva enkla nerver. Då Dunker 

 säger, att nerverna äro tydliga 2 ), så måste väl denna uppgift vara säker och arterna 

 således skilda. I annat fall måste de — ehuru tillhörande så olika geologiska nivåer — 

 anses identiska. Dock bör anmärkas, att jag ej kunnat iakttaga någon striering hos 

 rachis, och vidare uppgifver Dunker, att småflikarne sitta på denna infogade snedt. På 

 Dunkees figurer öfver arten är dock intetdera tydligt, och ett exemplar (Tab. I fig. 7) 

 visar i stället rachis försedd med tvärgående knölar, såsom hos vår art. 



Om, såsom möjligt är, denna art framdeles kommer att visa sig identisk med 

 Anomozamites marginatus Ung. sp., måste den naturligtvis uppföras under detta namn. 



Tillsainmans med bladen af denna växt har jag flera gånger träffat ett föremål, 

 som ehuru föga tydligt dock erinrar om en inflorescens. Det är till formen ovalt, af 

 10 till 15 millimeters längd och 6 — 7 millim. bredd och visar på ytan likhet med en 

 kotte med vinkelrätt utstående fjäll. Om inflorescens är den väl att tolka såsom af 

 en cycadé och torde väl i detta fall på grund af förekomsten böra antagas såsom sanno- 

 likt tillhörande Anomozamites. Tab. XII fig. 13 visar dess utseende. 



*) Schimper förenar med denna art Bkongniarts Pterophyllum majus och Pt. minus från Hör. Jag får härvid 

 anmärka, att jag i sandsten från Bjuf sett en Pterophyllum alldeles öfverensstämrminde med Pt. minus, 

 sådan den af Nilsson afbildas, med rektangulära eller nästan qvadratiska flikar, hvilka alla voro sinsemellan 

 lika. Det synes derföre mera antagligt, då arten således har samma utseende på olika lokaler, och ej visar 

 den föränderlighet som A. inconstans, att Brongniakts Pterophyllum majus och minus tillhör en egen art. 



-) W. Dunker, Monographie der norddeutschen Wealdenbildung. Brauuschweig 1846 pag. 15. 



