KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 14. N:0 3. 51 



Vanligen träffar man blott denna växts spridda småblad, sällsyntare träffas de 

 ännu qvarsittande på rachis. De äro, som ofvan anförts, strödda på rachis, hvilken är 

 särdeles smal, på längden strierad. Ett exemplar visar 8 småblad ännu qvarsittande; 

 andra exemplar visa ett färre antal. Småbladen äro i kanten alltid hela, hos den vid 

 Pålsjö allmännaste formen jemnbredt-lancettlika, mot spetsen långsamt afsmalnande, hvar- 

 före de nästan kunna sägas vara omvändt jemnbredt-tunglika (Nilsson, Bkongniart och 

 Schimpeii, som fattat småbladens riktning omvändt, kalla deras form för »jemnbredt- 

 tunglik»). Andra småblad äro jemnbreda, mot båda ändar afsmalnande, jemnbredt-ovala 

 och slutligen nästan ovala; äfven finnas några, som äro smalt jemnbreda nästan erin- 

 rande om formen af småbladen hos Podozamites angustifolius Schenk sp. Några äro 

 dessutom krökta, hvarigenom de erhålla formen nästan af en skära. 



Schenk, och efter honom Schimper, upptager följande varieteter: 

 var. ci) minor, småblad jemnbredt-lancettlika spetsiga, 

 var. /?) genuina, småblad aflångt-lancettlika spetsiga, 

 var. y) latifolia, småblad äggrundt-lancettlika. 

 var. å) longifolia, småblad jemnbredt-lancettlika tillspetsade. 



Allmännast äro vid Pålsjö småbladen af var. d, ehuru cle vanligen äro smalare 

 än Schenks figur öfver denna form; de uppfylla på sina ställen skiffern till sådan 

 mängd, att den nära nog kan sägas uteslutande bestå af dem. Dernäst i ordningen är 

 var. a allmännast, mera sällsynt är en form med långa, stora blad, tillhörande en medel- 

 form mellan var. y och var. d. Allra sällsyntast är var. /? genuina, hvartill väl några 

 blad får räknas, ehuru de ej fullt likna Schenks figurer öfver denna form. Af formen 

 å finnas småblad med en längd af 63 millim. mot en största bredd af 3,5; ett annat 

 är 56 millim. långt, 6,5 millim. bredt; ett tredje är 22 millim. långt, 3 millim. bredt, hvar- 

 jemte finnas öfvergångar mellan alla dessa storlekar. Det största småbladet, som ej är 

 alldeles fullständigt, har en längd af 94 millim. mot en bredd af 13; detta blad tyckes 

 tillhöra en medelform mellan var. y och cF. Det bredaste småbladet är blott ett frag- 

 ment, det är 14 millim. bredt. 



Der småbladens vidhäftning vid rachis är tydlig visar det sig, att de vid basen 

 afsmalna till ett kort skaft; detta kan äfven iakttagas på några ensamma småblad, der 

 hela basen är bevarad, i annat fall synas de vara mot basen rundade. 



Det öfversta småbladet kan sägas nedåt fortsätta i rachis och äfven de öfriga 

 kunna sägas vara nedlöpande, i det att insertionspunkten bildar slutet af en derifrån 

 nedåt fortlöpande list, så att rachis för hvarje småblad nedåt blir något tjockare. Detta 

 erinrar om barrens anhäftnino' hos flere barrträd. Äldre författare ano;åfvo nerverna 

 såsom enkla; Schenk var den förste, som visade, att detta ej var fallet, utan att de 

 nära basen grena sig, enligt hans uppfattning dichotomiskt. Schimper och Saporta 

 säga äfven, att detta äger rum. Strängt taget är detta dock ej riktigt, utan är för- 

 hållandet följande. Från stjelken inkommer i bladets bas tvenne nerver, som derpå 

 böja sig utåt mot sidorna, under det att de åt inre sidan utskicka, efter hvarandra, 

 andra, sinsemellan parallela, nerver. Dessa äro således grenar af olika ordning från de 

 båda nerverna närmast kanten, och förgreningen ej således egentligen dichotomisk. Af 

 dessa inre nerver kan dock stundom någon, och ej just sällsynt, dela sig i tvenne grenar. 



