70 A- G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



intaga samma nivå i stenmassan, och således ej alla vid skifferns klyfning kunna för- 

 blifva hela. Att de nämnde organen äro stipler eller fjäll synes troligast, emedan de ej 

 visa någon urskiljbar form, hvilket tyckes antyda, att de varit tunna och fina, då der- 

 emot bladbaserne lika väl som öfriga delar af bladen hade bordt kunna urskiljas. Stjelken 

 eller grenen sjelf inclusive stiplerna? är plattryckt och visar ingen starkare förkolning, 

 hvarföre den förmodligen varit ört eller läderartad. 



Som ofvan nämndes förekomma äfven organer, som möjligen skulle kunna tydas 

 såsom fruktifikationer, ehuru de lika väl skulle kunna anses för unga skott eller knoppar. 

 Deras längd varierar mellan 30 och 45 millim., mot en bredd mellan 13 och 20; ej 

 alltid bredare när de äro längre. Nämnde organ bestå af en kottelik gyttring af fjäll, 

 hvilka mycket erinra om bladen, i det att de äro försedda med en åtminstone vid 

 basen tydlig framstående tjock köl, tydligen motsvarande bladets medelnerv. Vanligen 

 synas fjällen afbrutna i spetsen, hvilket beror derpå, att de liksom bladen äro tillbaka- 

 böjda, stundom nästan lika långt som bladen. Den form, de vanligen visa, är äggrundt- 

 lancettlik med tvär (afbruten) eller något rundad spets. 



Stundom skulle man kunna tro att bland fjällen förekomma verkliga blad, emedan 

 föga skilnad till utseende och storlek förefinnes. De förra ligga emellertid med basen tätt 

 tryckta mot axeln, framåtriktade. Mot spetsen af kotten? är nerven hos dem knappt iakt- 

 tagbar, under det att mot basen öfvergång till bladen synes ega rum. Afven dessa 

 organer äro ej starkt förkolacle och vanligen plattryckta, så att de ej måtte haft en 

 särdeles fast konsistens. Huruvida de äro att tyda såsom fruktifikationsorganer eller 

 knoppar, torde vara svårt att med säkerhet afgöra. För det förra talar deras temligen 

 bestämda form och storlek, och den omständigheten, att aldrig antydan till något ut- 

 skjutande skott i deras spets iakttagits, för det senare talar åter frånvaron af frön. 



Hvad sjelfva växtens ställning i systemet angår, möter naturligtvis angifvandet 

 af denna stora svårigheter. Man kan dock ej undgå att finna en habituel likhet med 

 vissa barrträd. Hos flertalet barrträd äro dock kottarne vedartade eller åtminstone så i det 

 närmaste, ehuru visserligen undantag gifvas. Eget nog, och måhända tydande på verklig 

 frändskap, är att kottefjällens form hos ett af de slägten, som afviker genom deras läder- 

 artade (ej vedai'tade) beskaffenhet, något erinra om fjällen hos det kottelika organet hos 

 växten i fråga. Slägtet Cunninghamia, hvars kottefjäll äro läderartade såsom barren, 

 liknar nämligen äfven i anseende till deras form fjällen hos vår växt, ehuru de visser- 

 ligen ej äro hos Cunninghamia vid spetsen tillbakaböjda. Barren hos Cunninghamia äro 

 dock ofta närmast under kotten, och äfven tillfälligtvis på sterila grenar, nedåtböjda. De 

 äro ennerviga, men på ömse sidor om nerven och vid kanterne dessutom försedda med 

 knippe af långsgående strimmor, hvartill ej ens någon antydan hos vår växt tyckes 

 förefinnas, ehuru visserligen en olikhet i anseende till barrens beskaffenhet ej kan hafva 

 så särdeles stor betydelse, då vissa barrträd i detta hänseende mycket variera. Bladen 

 i och för sig erinra dessutom om vissa ennerviga Podocarpusarter äfvensom om bladen 

 hos vissa Cephalotaxi och kanske äfven om Torreya. 



Af öfriga barrträd synes blott Araucaria erbjuda någon habituel likhet, särskildt 

 Araucaria imbricata. Hos denna art äro nämligen hanhängets fjäll tillbakaböjda och 

 honhängets äro lancettlika spetsiga. Hos Araucaria brasiliensis äro honhängenas fjäll 



