KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 14. N:0 3. 79 



Då jag hänfört förstnämnde art till slägtet Dictyophyllum, har jag likvisst ansett mig 

 böra bibehålla slägtet Thaumatopteris för tvenne andra arter och i beskrifningen angifvit 

 de för båda slägtena särskiljande karaktererna. Genom denna anordning erhålla de en 

 naturligare begränsning än förut varit fallet. Af Thaumatopteris förekommer vid Pålsjö 

 blott en art i temligen fragmentariskt skick, hvarföre bestämningen ej är fullt säker. 

 I slägtet Thinnfeldia möter oss en af dessa gåtolika former från en förgången flora, som 

 tyckas sakna fullkomlig motsvarighet inom den nulefvande vegetationen. Det har upp- 

 tagits af olika författare såsom barrträd, cycadé och ormbunke. Den sistnämnde upp- 

 fattningen har på senare tiden vunnit de flesta anhängarne, ehuru ännu ej några fruk- 

 tificationer äro funna. Den vid Pålsjö förekommande arten afviker från alla hittils be- 

 kanta genom sitt cycadélika utseende. Otänkbart är ej att slägtet innefattar såväl verk- 

 liga ormbunkar som cycadéer. Inom såväl rätiska lagren som juraformationen före- 

 kommer nämligen en grupp ormbunkar, saknande all motsvarighet bland de nulefvande, 

 som till det allmänna utseendet, bladens nervering och fasta läderartade beskaffenhet 

 mycket erinra om cycadéerna, liksom å andra sidan numera utslocknade cycadé- 

 grupper inom samma formationer äfvenledes uppträda med ett liknande utseende. Af 

 sådana ormbunkar kan utom föregående slägte anföras Ctenopteris cycadea Brongn., som 

 vid Pålsjö är mycket sällsynt. Af den nämnda cycadégruppen hafva vi att i främsta 

 rummet anföra Nilssonia polymorpha Schenk. Detta slägtes nervering har hittils säker- 

 ligen aldrig varit bekant, men exemplaren från Pålsjö hafva nu visat dess verkliga beskaf- 

 fenhet. Äldre författare angåfvo förekomsten af »omvexlande starkare och svagare 

 nerver» (hvilket ännu anföres af Saporta i hans »plantes jurassiques» i paléontologie 

 frangaise). Schenk tillkommer förtjensten af att hafva visat, att de s. k. starkare nerverna 

 blott äro veck i bladmassan eller de ställen, der flikarne äro hopfogade. Han anger 

 följaktligen, att nerverna hos nämnde växt äro jemnstarka. Af hans beskrifning framgår 

 emellertid otvetydigt, att de verkliga nerverna ej blifvit af honom sedda. De äro näm- 

 ligen ytterst fina och blott sällan iakttagbara och fortlöpa i små fåror till bladkanten. 

 Upphöjningarne mellan dessa fåror äro de hittintills s. k. »svagare» nerverna. De 

 verkliga nerverna äro enkla, sammanlöpa stundom, men blott en enda gång har jag 

 sett en nerv grena sig och ej nära rachis, utan ungefär midt emellan denna och kanten. 

 Schenk tror sig hafva funnit sori på Nilssonia; vid Pålsjö förekomma stundom sorilika 

 figurer på aftrycken af bladens öfversida — motsvarande fördjupningar på sjelfva bladet. 

 De kunna således ej vara sori, och då det troligen är samma figurer, som Schenk obser- 

 verat, måste vi fortfarande bibehålla slägtet bland C3'cadéerna. Vid Pålsjö förekomma 

 exemplar från knappt mer än 8 millimeters längd till exemplar, i längd mätande nära 

 en half meter utan att dock vara fullständiga. Dessutom finnas en serie former mellan 

 de båda ytterligheterne, spadlika, hela, blad och långa blad, delade i blott 10 millim. 

 breda, långa, utdragna flikar. En liknande föränderlighet, om ock ej i så hög grad, 

 möter oss hos en liten ny Anomozamites, mycket erinrande om en art från Wealden, 

 hvilken (den rätiska) måhända är den normala formen af Anomozamites marginatus Ung. 

 sp., den senare utmärkt af den förtjockade bladkanten (genom omböjning?). Slägtet 

 Podozamites uppträder med trenne arter, af hvilka dock en är till bestämningen tvifvel- 

 aktig. Af särskildt intresse är Podozamites distans Presl. såsom identisk med Agardiis 



