80 A. G. NATHORST, BIDRAG TILL SVERIGES FOSSILA FLORA. 



Amphibolis septentrionalis (K. V. A. Handl. 1823), med Nilssons Potamophyllites? Agard- 

 hiana (K. V. A. Handl. 1831), rned Brongniarts, Hisingers och Schimpers Zosterites 

 Agardhianus Brongn. samt ändtligen med Hisingers Cycadites gigantens (Lethaea suecica). 

 Derjemte erbjuda de olika åldersstadier, under hvilka denna växt förekommer, ett stort 

 intresse. Redan Schenk beskrifver ett större exemplar häraf, hvars bas är omgifven af en 

 mängd fjäll, och ifrågasätter derföre, huruvida ej växten möjligen skulle kunna anses för ett 

 barrträd, hvilket han dock på andra grunder anser föga sannolikt. Andra författare, 

 särskildt Saporta, tolka nämnda exemplar såsom varande det från en groddknopp (hvilka 

 som bekant förekomma hos flere cycadéer) utvecklade skottet. Vid Pålsjö förekomma 

 flera dylika knoppar som dock äro ytterst små. Under det att nämligen Schenks 

 exemplar är 96 millim. långt och försedt med sex småblad, af hvilka ett ehuru ofullständigt 

 dock är 60 millim. långt, äro de motsvarande knopparne af Pålsjöexemplaren blott 

 omkring 10 millim. långa, med småblad af blott 5 millim. längd och 2 millim. bredd, under 

 det att å andra sidan det största funna småbladet är öfver 90 millim. långt. Af ennerviga 

 cycadéer hafva vi en tvifvelaktig Cycadites x ), hvars bladfiikar dock som vanligt äro tem- 

 ligen fragmentariska, hvilket, som Saporta framhåller, väl beror derpå, att bladen af 

 denna växt liksom hos vår nulefvande Cycas ej affalla från stammen. Af Cycadinocarpus 

 (fröen af cycadéer) förekomma tvenne exemplar, tydligen tillhörande olika arter. Af 

 särskildt intresse, emedan jag ej sett dvlika beskrifna, äro några fjällika organer, som 

 jag ansett böra tolkas såsom varande de på cycadéernes stam med bladen alternerande 

 fjällen. De likna i hög grad dylika fjäll hos Cycas. Barrträden utgöra nära en fjerde- 

 del af Pålsjöfloran och erhålla genom uppträdandet af förut icke bekanta former en 

 särskild betydelse. Det är derjemte en ovanlig och bycklig omständighet, att bestäm- 

 ningarne kunnat grundas på kottarne, som här förekomma allmännare än barren, hvilka 

 af några arter ej äro funna. Vi hafva först att nämna Palissya Braunii Endl., en 

 utbredd rätisk art samt derjemte särskildt för svenska paleontologer af intresse, 

 såsom varande med hög grad af sannolikhet identisk med Nilssons Äbies Stembergii 

 från Höganäs. Blott en kotte tillhörande densamma är hittils funnen vid Pålsjö, der- 

 emot förekomma oftare grenar med de qvarsittande barren. Schizolepis uppträder med 

 en ny art, Schizolepis Follini m. Slägtet är utmärkt genom djupt tvåklufna kottefjäll 

 och saknar liksom det föregående, motsvarighet inom nutidens flora. De barr, som. 

 antagits höra hit, skola vi nedan omnämna. Af Pinus, eller såsom vi för säkerhets 

 skull kalla det, Pinites, angifvas för första gången tvenne arter såsom rätiska. Slägtet 

 är hittils ej med säkerhet bekant från äldre aflagringar än öfre oolithen 2 ), hvar- 

 ifrån Carruthers beskrifvit en art. De representanter, som af detta slägte förekomma 

 inom aflagringar äldre än tertiära, tillhöra öfvervägande, ehuru många undantag gifvas, 

 gruppen Sapinus, hvilken, som bekant, utmärkes genom tunna, mot spetsen ej för- 

 tjockade fjäll. Af de båda arter, som träffats vid Pålsjö, förekomma af den ena, Pinites 

 Nilssoni m. blott frön, utmärkta genom sin storlek (med vingen 32 millim.), af den andra, 



') Jag har nyligen i en uppsats af Pumpelly (Geologioal researches ofChina, Mongolia and Japan. Washington 

 1866) sett en af Newberry beskrifven Taxites spathulatus från juralager i China, som till en del har en 

 stor likhet med Cycadites longifolius från Pålsjö. Anm. under tryckningen. 



2 ) Dock anger Heer tvenne Pinusarter från Gap Bohcman på Spetsbergen (Searborough oolith?). 



