OM VALERIANEAZ. 1. VALERIANELLA. 9 
Slägtet Valerianella utgöres af i allmänhet små, spensliga, 1-åriga "), mestadels vår-, 
mera sällan sommarväxter. Deras 
Rot är kägellik, fin med fere eller färre sidogrenar, hvit, ehuru stundom något gul- 
aktigt-svart, med svag lukt "+); 
Stjelk pipig, vanligen upprät, merendels upprepadt 2-grenig från rothalsen (mera 
sällan) eller stjelkens midt (vanligare), upptill ofta kantig, sällan trind, stundom strimmig. 
Grenarne småningom afsmalnande, hos Sect. Cornigere, V. eriocarpa och till mindre del 
hos V. truncata upptill förtjockade (företrädesvis de öfversta smågrenarne). Stjelken 
är 1 öfrigt än, ehuru mera sällan, glatt, än hårig; hårigheten är störst nedtill, småningom 
aftagande uppåt (und. V. corniculata); 
Blad motsatta (ytterst sällan upptill. 3 i krans) utan stipler, liknande hvarandra och 
med tillbakaviken kant; de nedersta oftast samlade i rosett, tunglika och afsmalnande till 
skaft, hela (und. V. pubescens) eller någon gång glest tandade; de mellersta smalare än de 
förra, 1 öfrigt varierande till och med hos samma art: de nedre hela eller vid basen obe- 
tydligt tandade och vanligen skaftade (liknande de nedersta), de öfre likadana eller ock in- 
skurna, till och med parflikiga, nästan halft-stjelkomfattande, derigenom att bladskaftet är 
vid basen utvidgadt; öfre bladen afsmalna alltmer och, ehuru ofta hela, visa en tydlig 
böjelse till delning i sin nedre del (hvilken delning är störst, äfven hvad nedre stjelkbla- 
den beträffar, hos V. pubescens); öfversta bladen alltid hela, oftast mycket smala och 
småningom öfvergående ">+) till 
Bracteer, som understödja blommorna 1 blomknippet, variera till form och storlek i 
förhållande till fruktkapseln och äro än till densamma tilltryckta, än derifrån utstående; 
än örtartade helt och hållet eller med hinnartade kanter, än, ehuru mera sällan, nästan 
alldeles hinnartade med eller utan hår i kanten, hos Sect. Siphonella i kanten till och 
med glandelbärande; 
Blommor samkönade, oskaftade T), enstaka men i grenarnes topp närmade till 
sammansatta, mestadels jemnhöga ehuru stundom hufvudlika knippen inom bracteerna; 
i nedre dichotomierna saknas ej sällan de enstaka blommorna; 
”) MoenNcH uppgifver Valerianella olitoria vara ”biennis”, Host de Österrikiska Valerianella-arterna 1- eller 
2-åriga samt SoYER-WILLEMET (Gren. et Godr. F1. de Fr. II) V. echinata och V. microcarpa 2-åriga. Genom 
odling af ifrågavarande arter hafva vi alltid funnit dem 1-åriga; anförda författares uppgift finna vi ej vid- 
rörd af andra. STEUDEL upptager slutligen i Nomencl. Botan. ed. 2 en ”Valerianella petrophila Bunge” så- 
som ferårig — utan tvifvel ett misstag; jfr. sista sid. 
”) Redan CAMERARIUS och COLUMNA anmärka (jfr. ofvan sid. 6), att roten hos Valerianell&e är luktande, och 
D:r ADALB. ScHNIZLEIN har i senare tid (Bot. Zeit. 1848, pag. 63) erinrat derom, ”dass die Wurzel der er- 
wähnten Art” (V:la Morisonii) ”einen ziemlich starken Geruch wie Baldrian” (V:na officinalis) ”hat und ihn 
auch beim Trocknen behält, ja verstärkt zeigt”. — Hela växten har för öfrigt en mild smak, hvilket man 
kan sluta äfven deraf, att den användes till sallat; endast V:la Amarella gör härifrån genom sin bäskhet ett 
märkligt undantag. 
"'') Bracteernas stundom inträffade återgång till vanliga blad hafva vi ej sällan iakttagit hos flere V:la-arter hö- 
stetiden, företrädesvis V. carinata, V.turgida, V. rimosa, V. tridentata och V. brachystephana, samt V. olitoria; 
hos den sistnämnda angifva redan Casr. BauHinus och HALLER ett, troligen, likartadt förhållande, äfven- 
som samma iakttagelse gjorts på V. Morisonii. — Hos V. echinata och V. orientalis likna bracteerna stun- 
dom fullkomligt de öfra bladen. 
+) Tydligen abnormt, anträffas någon gång blommorna i nedre dichotomierna af V. olitoria (från Alskog på Got- 
land) långt skaftade. 
KE. Vet. Akad. Handl. B, 5. N:o 1. 2 
