12 a TH. 0. B. N. KROK, 
arter — skall ej hindra den, som noggrannt aktgifver på de som vigtigast uppställda or- 
gamer, att lätt nog särskilja alla arter endast på grund af anförda båda, ofta nog blott 
på endera. Dessa afses också af DE CANDOLLE med följande yttrande (7:e mém.: sur la 
fam. des Valér. sid. 11): ”il est remarquable de voir que des plantes qwon avait si long- 
temps confondues comme des variétés different réellement entre elles par des caractéres 
plus prononceés que ceux de beaucoup de genres”. — Det är tydligt, att äfven andra 
växtdelar, än de angifna, ej böra lemnas ouppmärksammade vid artskiljandet. Sådana 
underhjelpande karakterer kunna stundom hemtas af bracteernas form och bekläd- 
nad (mera sällan från deras riktning), blomknippenas större eller mindre täthet, stundom 
äfven af blomkron-pipens längd 1 förhållande till brämet o. s. v. På stjelkens förgre- 
ningssätt och olika storlek kan man sällan lägga större vigt och ännu mindre på bladens 
större eller mindre inskärningar (undantagande V. pubescens), hvarvid, såsom vi straxt 
finna, de gamle så företrädesvis fästade sig. När man sedermera vid artbestämningen 
fästade afseende vid frukten, ansåg man stundom dess hårighet eller glatthet vara till- 
räckliga för artskillnad, ehuruväl- af de flesta Valerianella-arter troligtvis förekomma såväl 
en glatt, som en hårig form, om ock i några fall utan öfvergångar; af ej ringa vigt är frukt- 
kapselns olika storlek, ehuru vi visserligen funnit, att flera arter äga både en forma macro- 
carpa och f. microcarpa. Foderbrämet, som oftast är konstant, varierar hos en del arter 
ganska betydligt, och hafva dessa variationer ej sällan underlättat uppställandet af arter, 
som föga förtjena art-rättighet. I öfrigt vilja vi hafva anmärkt, att nästan alla arter äro 
i blommande tillstånd små och knappast bestämbara; under fruktmognaden utväxa de be- 
tydligt och få grenarne mera utspärrade, o. s. Vv. 
Emedan, såsom vi förut nämnt, arter af sl. Valerianella af de gamle mest användes 
såsom sallat-växter "), var ock naturligt, att företrädesvis bladen eller örten såsom yngre 
beaktades och utförligt beskrefvos. Då sålunda de äldste författare, som af detta slägte 
upptaga någon eller några former, endast efter bladens olika bredd, dessas hela eller in- 
skurna kant, stundom äfven efter stjelkens storlek och tjocklek (och t. o. m. örtens större 
eller mindre tjenlighet såsom matväxt), eller efter blommornas färg bestämde sina få s. k. 
arter och sålunda tillerkände en betydelse åt växtdelar, som 1 detta slägte i sjelfva ver- 
ket förete högst obetydliga skiljaktigheter, är naturligt att i deras arbeten få former fin- 
nas urskiljda. Figurer öfver Valerianeller, då sådana i nu afsedda arbeten lemnas, fö- 
reställa växten merendels i blommande tillstånd, nästan aldrig i frukt, hvarför, då detta 
slägtes festa arter äga ungefär enahanda utseende, det i de flesta fall är omöjligt att 
med säkerhet afgöra, hvilka nutidens arter genom anförda summariska beskrifningar med 
dertill fogade grofva figurer afsetts. Utan tvifvel voro namnen ofta kollektiva, och äf- 
ven sedermera, då med COoLUMNA och MOoRrison afseende fästades vid frukten, beskrefs 
dennas yttre form ej sällan mycket knapphändigt, och några af de figurer, som den tid, 
hvarunder dessa 2:ne författare lefde, kunde uppvisa af så små frukter som en del Va- 
lerianellers, blefvo svårligen igenkänneliga och hafva ej sällan gifvit anledning till miss- 
tydning. Vi inse vanskligheten i försöket att vilja utreda de gamles synonymik, men 
”) ”Refrigerans . . hec herba et nonnihil humectans, facultate ac temperamento Lactucae haud dissimilis; cujus 
loco hybernis et primis veris mensibus infertur, ac cum aceto, sale & oleo jucunde editur, veluti alia aceta- 
ria: inter quae haud postremum locum obtinet” (DoDoNEUs), ehuru CAMERARIUS tillägger: .. ”temperata po- 
tius videtur vel saltem in primo gradu calida”. — Jfr. TABERNAMONTANUS m. fl. 
