16 TH. 0. B. N. KROK, 
För LInNÉ voro emellertid sålunda 8, kanske 9 former bekanta. Det är ett ganska 
märkligt förhållande att mer än 100 år från MOoRrIsSons tid och mer än 40 år från LIN- 
NÉS förgingo, innan man inregistrerade någon ny art; man medhann ej ens att i minnet 
återkalla former, som redan voro beskrifna ehuru af LInnÉ förbisedda eller med andra 
sammanblandade, utan blott att borttrassla Linneanska namnen. Onekligen gåfvo LINnNÉS 
diagnoser, hvilket vi också angifvit, någongång dertill anledning, emedan dessa stundom 
voro af den allmännelighet, att de med lika skäl kunna användas på hela serier som för 
enskilda arter: Häraf förklaras möjligheten af flera snart nog uppställda nya namn, ehuru 
under dessa inga nya arter; det första af dem var ”Valerianella dichotoma” af GILIBERT 
(Exercitia Phytologica, vol. sec. 1792) och sammanfaller med V. olitoria. 
Den första verkligen nya art, som efter LINNEs tid framställdes, beskrefs af GER- 
MANN i ”Flora” 1805 med namn Valeriana pubescens, som sedermera af BIEBERSTEIN i dess 
förträffliga ”Flora Taurico-Caucasica” etc. I (1808) benämndes ”Valeriana uncinata”. — BIE- 
BERSTEIN beskref i RoEM. et SCHULTES'. Syst. Veg. (1817) en ”Fedia muricata”, som enligt 
original-exemplar utgör en form af V. eriocarpa. 
CHR. V. STEVEN var utan tvifvel den förste som noggrannt bestämde och begrän- 
sade Valerianella-arter; hans beskrifningar öfver de arter, som förekomma på Krim och en 
del af Kaukasus, äro. grundade uteslutande på fruktens yttre form och inre byggnad 
samt fodrets olika utbildning och tillika så noggranna och fullständiga, att senare förfat- 
tare haft knappt något att tillägga för kännedomen af de af honom beskrifna arter. In- 
gen har, synes oss, i större mån än STEVEN bidragit till en rätt uppfattning af dessa 
växter; och det är derför i sanning förunderligt, att man nästan alltjemnt förbisett eller 
illa tolkat hans i naturen gjorda iakttagelser. — Redan 1809 (i Mém. de la Soc. des Na- 
turalistes de Mosc. tom. II) urskiljde han, utom ”Fedia striata”, hvilken författaren seder- 
mera fann tillhöra V. olitoria, Fedia”tridentata och ”F. dasycarpa”; dessa 3:mne kunde 
författaren med skäl nog anse såsom för vetenskapen nya, emedan hittills lemnade be- 
skrifningar och isynnerhet figurer till V:na olitoria oftast kunde hänföras till nästan hvil- 
ken art som helst; de för V:na pumila uppgifna karakterer voro otillräckliga, hvarför vi ock 
i denna afhandling återupptaga STEVENS namn Fedia (V:la) tridentata, och skulle äfven önskat 
bibehålla F. (V:la) dasycarpa, i stället för dittills använda Valeriana mixta, till hvilken är lem- 
nad en föga tillfredsställande diagnos och som är grundad på en figur, den författaren må- 
hända ej haft tillfälle att rådfråga”), derest icke detta STEVENS namn innefattade en form 
med håriga frukter af den art, vi i denna afhandling benämna V:la Morisonii. — I samma verks 
5:te tom (1817) lemnar författaren en ypperlig monografi öfver de Ryska och Kaukasiska V:la- 
arterna och uppställer såsom nya Fedia costata, ”F. turgida och F. lasiocarpa, hvilken sist- 
nämnda af de 'feste författare hittills blifvit misskänd; i samma afhandling finna vi lika- 
ledes en god diagnos på V. Morisonii med glatta frukter. — Författaren har ej tröttnat 
att äfven i senare tider lemna del af fortsatta iakttagelser öfver de för honom bekanta 
Valerianella-former; på ett annat ställe vilja vi framhålla det värde, vi med rätta böra tiller- 
känna författarens åsigter rörande grupperingen af arterna, liksom vi förut vidrört, huru 
") Besynnerligt nog upptager författaren i 3:dje tomen af nyssnämnda verk en ”Valerianella exscapa,” hvilken, 
sedermera af författaren benämnd ”Fedia acaulis”, äfven af DE CANDOLLE häfföres till slägtet Valerianella; 
den bör likväl ur detta lägte utgallras såsom varande en umbellat: Hohenackeria bupleurifolia F. M. (jfr. s. 8). 
