OM VALERIANEZZ. 1. VALERIANELLA. 19 
som synes oss vara en, ehuru utmärkt, form af V. costata. — Nedan omnämna vi den 
gruppering af arterna, som GUSSONE försökt med tillhjelp af bracteernas riktning. 
 BErRTOLONI uppställde i GussonEs nyssnämnda ”Plant&e rariores” etc. ”Fedia pube- 
rula”, som enligt vår åsigt sammanfaller med V. microcarpa Lors., samt beskref sedermera 
i ”Flora Italica” Vol. I (1833) särdeles utförligt de Italienska Valerianella-arterna, bland 
hvilka upptages en ny: ”Valerianella laticuspis”, som vi knappt mer än såsom form förmå 
skilja från den polymorfa V. tridentata. 
- TENORE framställde i ”Atti de” Accademia Pontaniana”, Fasc. II. Del Vol. I (1830) ytter- 
ligare en Italiensk art: Fedia brächystephana, som vi ej finna upptagen i DE CANDOLLES Prodr. 
Af det anförda finna vi att, när den del af DE CANDOLLES Prodromus var utgifven, 
i hvilken slägtet Valerianella är behandladt, funnos beskrifningar-till 44) arter, af hvilka 
likväl blott 19 synas oss förtjena art-rättighet. Det stora antalet nominella arter kan 
förklaras deraf, att flere äldre art-diagnoser föreföllo sväfvände eller olämpliga, att en del 
arbeten voro föga tillgängliga, möjligen äfven från begäret att, utan rådfrågande af äldre 
literatur, framställa hvarje anträffad, något afvikande form såsom en ny art. 
De utan tvifvel mest utmärkta arterna af ifrågavarande slägte hafva upptäckts efter 
utgifvandet af nyssnämnda del af DE CANDOLLES Prodromus ""). Högst egendomliga arter 
upptäckte och beskref C. A. Meyer dels i ”Verzeichniss der Pftlanzen, welche während 
der . . ., in der Jahren 1829 und 1830 unternommenen Reise im Caucasus und in der 
Provinzen am westlichen Ufer des Caspischen Meeres gefunden und gesammelt worden sind” 
(1831) nemligen: Valerianella corniculata, hvaraf en ej tillräcklig beskrifning lemnas, hvar- 
för man ej med säkerhet känner ifrågavarande art, samt V. cymbecarpa; dels, tillsam- 
mans med F. E. L. FiscHEr, i ”Indices 2, 3 & 4 sem. hort. petropol.” (1835 & 1837): 
V. plagiostephana, V. sclerocarpa, V. Szovitsiana och V. oxyrrhyncha, samt slutligen i ”HOoHREN- 
ACKERS Enumeratio Plant. prov. Talysch” (Bullet. de Mosc. 1838) V. amblyotis. 
CHAUBARD benämnde i ”Expedition scientifique de Morée” Tom. III (1832) en art 
”Valeriana inerassata”, som tydligen sammanfaller med V. eriocarpa Dersv. 
LINK beskref i ”Linnea” (1834) detta slägtes måhända skönaste art: Valerianella hir- 
sutissima. 
J. Woops har (i ”Transactions of the Linnean Society” Vol. XVII, 1835) offentlig- 
gjort ”Observations on the Species of Fedia”; dessa utgöra ganska värderika iakttagelser 
särdeles om de olika grupperna af slägtet Fedia, som hos denne författare äfven inrym- 
mer slägtet Valerianella, samt tillika korta diagnoser till flertalet af dittills beskrifna Eu- 
ropeiska arter, till flere af hvilka figurer bifogas. Författaren behandlar ej, såsom angafs, 
hela slägtet, ej ens alla då kända Europeiska arter, hvilkas synonymi ej utredes. En ny 
s. k. art uppställes, ”Fedia ciliata”, som året förut benämnts V. hirsutissima. — Det fö- 
”) Antalet ökas till 48, om vi medräkna Valerianella exscapa STEv., Fedia minuta SPRENG., Fedia chenopodiifolia 
PursH och Fedia camaliculata SPENN. ; 
”) Om de arbeten af-större omfattning, som föregingo DE CANDOLLES Prodr., hafva vi redan yttrat oss; af de 2:ne, 
som utgifvits efter nyssnämnda arbete och haft liknande syfte, nemligen ALB. DiETRICHS ”Species plantarum” 
(1833) — som ej fortsatts — och Davip DiEtRICHS ”Synopsis Plant.” (1839), är det förra, då afseende 
fästas på hvad författarne meddela rörande slägtet Valerianella, ej utan förtjenst, det senare en kompilation 
utan kritik och betydenhet. 
