OM VALERIANEZA. 1. VALERIANELLA. 23 
hvilka trakter sannolikt flera nya och utmärkta arter vid närmare undersökning komma 
att anträffas. 
Näst Valeriana artrikast bland de slägten, som räknas till Valeriane&e, äger slägtet 
Valerianella äfven näst detta största utbredningen. Der det uppträder, förekomma dess 
arter i större mängd, men 1 allmänhet sällan många arter tillsammans; de intaga särde- 
les inskränkta lokaler och älska företrädesvis uppbrukad jord, som är grus- och kalk=- 
haltig eller stenbunden (flera synes trifvas på stepperna: s. k. Xerophile). Merendels an- 
träffas: de på solbelysta platser, mera sällan derjemte eller endast i lundar och vanligtvis 
i hafvets, floders eller sjöars närhet. Somliga förekomma i eller föga öfver hafvets ni- 
veau, f. ex. V. hirsutissima och V. turgida, de flesta arter i Amerika samt alla i mera 
tempererade trakter; andra, då de uppträda i varmare klimat, stiga ej obetydligt högt 
på bergen, ja anträffas derstädes uteslutande, hvilket allt följande få exempel torde kunna 
utvisa. V. olitoria trifves i nordligare Europa mestadels i jemnbredd med hafvets niveau 
och i dess närhet, men uppstiger t. ex. på Kausasus och Pyreneerna till betydlig höjd; 
sammalunda är förhållandet med V. Morisonii, som på Kaukasus trifves ännu från 500— 
2,500 fots höjd. V. echinata och V. coronata uppträda likaväl vid Medelhafvets stränder 
som ända till 6,000 fots höjd, den förra i Syrien, den senare i Spanien. V. microcarpa 
träffas merendels på Medelhafvets stränder, men äfven på 1,200 fots höjd i Thracien; V. 
rimosa, allmän i mellersta och södra Europas lågländta åkrar och dylikt, förekommer i 
Daghestan på 500 fots höjd; V. carinata träffas i Europa på ungefärligen samma trakter 
som nyssnämnda, men 1 Macedonien är den funnen äfven på 4,500 och i Syrien på ända 
till 6,000 fots höjd. V. pubescens växer likaväl på Krims låga kullar som på Kaukasus 
på 600—800 och i Mindre Asien på öfver 1,200 fots höjd; V. oxyrrhyncha förekommer både 
vid Persepolis ruiner och i Armenien till 3,000 fot. V. Boissieri är anträffad endast i högre 
belägna trakter liksom V. plagiostephana och V. cymbecarpa, den förra på mer än 3,000 
i Phrygien, af de senare den förstnämnda i Kaukasus på 4,000—4,500, den sistnämnda i 
Armenien på 5,000 fots höjd. Högt upp på bergen går V. tuberculata i Syrien till 6,500 
fot; men RurPrecHT har (enligt meddelande till Prof. Fries) funnit en art af Valerianella 
på Kaukasus ända till 10,000 fots höjd — den största hvarpå hittills någon art iakttagits. 
Visserligen är ej ens de redan allmänt antagna arternas utbredning öfver jordytan 
så nöjaktigt känd, att vi deraf våga draga allmängiltiga resultater. Vill man döma efter 
den kännedom, vi äga, så synes detta slägtes utbredning ej vara synnerligen stor, då in- 
gen art blifvit funnen inhemsk i något land söder om eqvatorn ”). Ej heller har man 
någon art uppgifven från sydöstra, östra") och norra”"+) Asien, i hvilka 2:ne sistnämnda 
”) Väl har man funnit V. olitoria på Nya-Zeeland, samt i Nederländska besittningarne på Java; men dess på 
båda ställena främmande härkomst synes otvifvelaktig. — Den växt åter, som af PrEsL (Repert. Bota- 
nice systemat.” vol. 1—Registret) benämnes ”Valerianella laza” från Chile, tillhör sl. Astrephia. 
”) SIEBOLD et ZUCCARINI uppgifva väl (”Flore Japonicae familie naturales” sectio altera, pag. 196), att en ”Va- 
lerianella” förekommer på Japan; men författarne hafva hittills ej angifvit något species-namn. 
"") Visserligen upptager Struper (”Nomencl. Botan.” ed. 2, pag. 713) en ”Valerianella petrophila” BUNGE såsom 
förekommande i Norra Asien ("Sibir. alt ”); men då växten tillika uppgifves flerårig (”24”) och vi ingenstädes 
funnit, att BunGE beskrifvit en Valerianella med detta namn, torde uppgiften kunna betviflas. 
