26 TH. 0. B. N. KROK, 
V. eriocarpa, V. carinata, V. coronata och VY. discoidea, den sistnämnda dock mest till- 
hörande Medelhafs-regionen; Valerianella Morisonii och V. olitoria gå af alla längst 
mot norr, och den sistnämnda, såsom förut nämnts, något ofvan 60:de breddgraden i 
sydliga Finland och på Sveriges östkust, då. den deremot på vestkusten ej, men väl i 
sydvestra Norge, uppträder lika nordligt. Från ön Cypern vid Mindre Asien är denna 
art ock uppgifven, och man torde kunna antaga att i Gamla Verlden; i motsats till för- 
hållandet i Nordamerika, är vegetations-linien för V. olitoria tillika hela slägtets; ty alla 
öfriga arters utbredningsområde derstädes begränsas utan tvifvel af dennas. 
Afse vi åter utbredningen af de olika grupper eller dessas underafdelningar, i 
hvilka man lämpligast fördelar detta slägtes arter, så visar sig, att Sect. Siphonella är 
egendomlig för Nordamerika, Sect. Cornigere&e knappt förekommer utom Medelhafstrakten 
och de vattendrag som mot öster stå i förbindelse med Medelhafvet; af Sect. Psiloccele, 
som blott förekommer i Gamla Verlden, är trib. Schizoccelx inskränkt till sydöstra Eu- 
ropa och Orienten, trib. Physocele endast till Orienten och trib. Siphonocele isynnerhet 
till. Medelhafstrakten, ehuru 2:ne arter utbreda sig temligen långt mot norr. Af Sect. Pla- 
tycele uppträder den ena trib. Megaloccelx med arter i såväl Nya som företrädesvis Gamla 
Verlden: de i Nya Verlden hafva i allmänhet ringa utbredning, men flertalet af dem i 
Gamla en ganska stor; återstoden är inskränkt till Orienten eller närheten af Medel- 
hafs-bassinen; den andra trib. Trigonoccele förekommer isynnerhet i Nordamerika, ehuru 
en dess art är hänvisad till Medelhafs-trakten. Sect. Locuste har, om vi undantaga V. 
olitoria, sin utbredning inom varmare tempererade delen af Europa och Mindre Asien 
(jemför vidfogade tabell). 
Arterna af ett jemförelsevis så stort 'slägte som Valerianella, hvilka uti olika ut- 
bildning af fruktens form såväl som fruktrummens storlek samt foderbrämets beskaffenhet 
erbjuda goda indelnings-grunder, borde, tycker man, redan tidigt hafva gifvit anledning till 
åtskilliga grupperings-försök. Få författare, och dessa alla först i vårt århundrade, hafva 
emellertid lemnat någon uppställning, och de fleste hafva härvid, emedan de endast be- 
handlat de arter, som förekommit i ett eller annat mindre område, blott afsett dessa, 
men hvarigenom uppfattningen af slägtet i dess helhet blifvit förbisedd. Redogörelse för 
de vigtigaste af dessa försök bör ej saknas i denna afhandling. 
Vi hafva förut anmärkt, att slägtet Valerianella före STEVEN varit högst otillfréds- 
ställande behandladt, och dermed antydt, att STEVEN, som för en sjelfständig och noggrann 
artbeskrifning visat rätta vägen, äfven varit den förste, som lemnat oss vinkar till en na- 
turlig gruppering af arterna. Redan 1817 visade han i sin förträffliga afhandling ”Ob- 
servationes in Plantas Rossicas” "), att fruktens byggnad är härför af väsendtligt värde, 
och de afdelningar +), under hvilka de Krimska arterna af Valerianella (här benämnd 
Fedia) upptagas, vilja vi derföre anföra: 
”) Mém. Mosc. 5, sid. 343. 
”') Vi medräkna ej afd. ”e) Loculi tantum duo, ambo fertiles? F. acaulis” då, såsom vi förut omnämnt, den re- 
presenteras af en umbellat. 
