OM SALPETERSYRLIGHETENS FÖRENINGAR. 1) 
Af det ofvananförda synes, att saltet vid vanlig temperatur förlorar hela sin vatten- 
halt samt, i likhet med basen i fritt tillstånd och dess haloidföreningar, vid upphettning 
afgifver hälften af den deri ingående ammoniaken ”). Vid kokning af dess vattenlösning 
visar saltet ingen sönderdelning, derigenom afvikande från brom och jodföreningarne, hvilka 
såsom bekant dere afgifva ammoniak och öfvergå i salter af den s. k. andra REIsET'SKA 
basen (N[Pt.E;]. 0. HO). 
Saltets lösning försatt med SL skehlofurö I katie ger vid ker ögon- 
blickligen det gröna Macnus'ska saltet (N[Pt.EE.NEL]. Cl +Pt Cl); likväl bildas dere 
såvidt ej dhlor föreningen är öfverskjutande, en annan förening, som afskiljer sig ur den 
varma lösningen i fina gula nålar och hvilken genom sina reaktioner visar sig vara det 
närmast följande saltet (salpetersyrlig platamin-ammoniumoxid med salpetersyrlig platina- 
oxidul), uppkommet genom det under reactionen bildade salpetersyrliga platinaoxidul-kalits 
imverkan på platamin-ammoniumoxidsaltet. 
Salpetersyrliga platamin-ammoniumoxiden är, såsom redan ofvanföre blifvit nämndt, 
särdeles lättlöslig i vatten, äfven sedan densamma genom vittring förlorat sitt kristallvatten; 
har saltet deremot blifvit upphettadt till den temperatur då det afgifver halfva sin ammo- 
niakhalt, och hvarvid dess utseende ej på något märkbart sätt förändras, så är det ytterst 
svårlöst i vatten och upptages först efter långvarig och ihållande kokning samt afskiljer 
sig vid afsvalning i korta färglösa prismer. Dessa behandlade med ammoniak i värme 
lösa sig ytterst trögt, dock något lättare än i vatten, och afsätta sig åtminstone till allra 
största delen ånyo vid afsvalning; och syntes det sålunda ej vara möjligt att på detta 
sätt regenerera den ursprungliga föreningen. 
I sitt förhållande till reagentier visar salpetersyrliga platamin-ammoniumozxiden inga 
väsentliga skiljaktigheter från vanliga salpetersyrliga salter; starka syror utveckla qväfoxid, 
salpetersyrad qvicksilfveroxidul reduceras 0. s. v. 
Salpetersyrlig platamin-amrroniumoxid med salpetersyrlig platinaoxidul. Ofvanföre har 
blifvit nämndt att denna förening uppstår jemte den Macnus'ska chloruren vid salpeter- 
syrlig platamin-ammoniumoxids försättande med platinachlorur-chlorkalium. — Lättast er- 
hålles den genom att till en lösning af första REISET'SKA basens chlorur sätta salpetersyr- 
ligt platinaoxidulkali då saltet genast afskiljer sig i fina långa nålar af tydligt gul färg. — 
Det är i ytterst ringa mängd lösligt i kallt vatten; i kokning löses det något mera men 
afskiljes åter nästan fullständigt vid afsvalning. 
De å saltet anställda analytiska bestämmelserna hafva gifvit följande resultater: 
1:o 0,34 gr. lufttorkadt salt upphettades till 100” men hade dervid ej förlorat något 
i vigt; temperaturen stegrades derefter småningom allt högre hvarvid saltet förblef oför- 
ändradt ända tills detsamma vid ungefär 250” blef svart till färgen och sålunda undergått 
en åtminstone partiell destruction. 
2:0 0,544 gr. lufttorkadt salt, behandladt med concentrerad svafvelsyra och glödgadt, 
gaf i återstod 0,331 gr. platina. 
2) Då inga iakttagelser syntes föreligga rörande platamin-ammoniumoxidens syresalters förhållande vid upphett- 
ning, om nemligen dessa förhölle sig analogt med haloidföreningarne, så anställdes ett försök i denna riktning 
med det svafvelsyrade saltet. Härvid visade sig att detsamma ännu vid 2209 bibehöll sig alldeles oförändradt 
och att vid 2509 destruction inträdt, men denna syntes vara fullständig så till vida som kokande vatten ej 
förmådde utdraga något ur den svarta massan. 
