OM SALPETERSYRLIGHETENS FÖRENINGAR. IC 
platammoniumchlorur (erhållen genom upphettning af platamin-ammoniumcehlorur) och 
salpetersyrlig platinaoxidul-silfveroxid. Den nybildade föreningen utdrogs med kokande 
vatten och ansköt vid afsvalning 1 små guldgula glänsande fjäll. 
De på saltet anställda analytiska bestämmelserna äro följande: 
1:o 0,309 gr. öfver svafvelsyra torkadt salt visade vid upphettning till 100” ingen 
vigtförlust och bibehöll sig äfven oförändradt vid högre temperaturgrader ända tills det 
vid 250'—260" decomponerades, lemnade metallisk platina i återstod vägande 0,1976 gr. 
2:o 0,346 gr. öfver svafvelsyra torkadt salt genomfuktades med svafvelsyra och upp- 
hettades småningom till glödgning samt lemnade 0,268 gr. metallisk platina i återstod. 
3:0 0,501 gr. torrt salt gaf vid behandling med kaustikt kali 0,0265 gr. NE. 
Dessa una värden räknade i procent Sc jemförda med de v ur formeln N[Pt.E:].O0. 
NOs+PtO.NOs härledda blifva: 
räknadt funnet 
do 23 3. 
Pt 64,51 63,98 64,37 
NE; D,54 5,29. 
Saltet löser sig trögt i kallt vatten så att detta knappast synes färgadt, den i 
värme beredda lösningen eger en halmgul färg. Syror äfvan i concentreradt tillstånd 
angripa detsamma ytterst långsamt i köld; äfven i öfrigt förhåller sig saltet till dessa 
analogt med hvad som blifvit anfördt vid salpetersyrliga platinaoxidul-plataminammonium- 
oxiden. Ammoniak upptager saltet något lättare än vatten; lösningen är ofärgad och 
afsätter vid afsvalning »salpetersyrlig platinaoxidul-ammoniak» samt derjemte salpetersyrlig 
platammoniumoxid. Till salpetersyrad qvicksilfveroxidul förhåller sig: saltet på samma 
sätt som salpetersyrlig platinaoxidul-platamin-ammoniumoxid. 
Bland de egenskaper, som gemensamt tillhöra de i det föregående anförda förenin- 
garne, torde möjligen i första rummet deras stora beständighet vid högre temperatur 
förtjena att särskildt uppmärksammas, enär en sådan föga var att förvänta hos kroppar 
uti hvilka ammoniak och salpetersyrlighet ingå såsom constituenter. Att salternas starka 
sammanhang i föreliggande fall beror af fana natur synes med all sannolikhet framgå 
utaf det förhållandet att ingen väsentlig skiljaktighet uti detta hänseende visar sig De 
finnas mellan de enkla salpetersyrliga föreningarne och dubbelsalterna med salpetersyrlig 
platinaoxidul ?), under det att såsom i det föregående blifvit antydt den salpetersyrliga 
platinaoxidul-ammoniumoxiden (NELO.NOs+PtO.NOs) eger betydligt större beständighet 
än den salpetersyrliga ammoniumoxiden, ett förhållande som föröfrigt ej står isoleredt, 
utan gäller fastmera såsom regel, att alla till denna klass hörande dubbelföreningar hafva 
vida mera bestånd än de motsvarande enkla salterna, så t. ex. qvicksilfveroxidulföreningen, 
kopparoxidföreningen etc. Såsom 1 viss mon anmärkningsvärdt må vidare anföras den 
salpetersyrliga platamin-amoniumoxidens förhållande vid upphettning, i det att den nem- 
ligen afger halfva sin ammoniakhalt, ty ehuru fullkomligt enahanda gäller om basens 
haloidföreningar (chloruren afger dock ammoniak först vid vida högre temperatur), så står 
dock det salpetersyrliga saltet hittills ensamt i detta hänseende bland syresalterna, och 
2) Det enda fall der en sådan skiljaktighet gör sig gällande är vid den salpetersyrliga plataminammonium- 
oxidens sönderdelning i värme, i det att densamma afger ammoniak redan 1409 under det att det motsva- 
rande dubbelsaltet först vid 2409 visar samma decomposition. 
