12 JOHAN LANG, 
äfven om något eller flera bland dessa skulle vid närmare pröfning visa samma förhål- 
lande, (att det svafvelsyrade saltet ej hör till deras antal, derpå tyckes ett anställt försök 
häntyda) synes likväl en utveckling af ammoniak under det att salpetersyrlighet finnes 
närvarande vara i hög grad påfallande, åtminstone såvidt som denna ammoniak skall be- 
traktas såsom en integrerande del af sjelfva basen och ej såsom stående så att säga 
utanför densamma. Detta reaktionsförhållande jemte föreningarnes stora beständighet 
öfverhufvudtaget kunde möjligen anses såsom ett stöd för den åsigt om platinabasernas 
constitution som af Craus blifvit uppställd och enligt hvilken det skulle vara icke am- 
moniumoxid utan platinans oxidationsgrad som betingade deras egenskap af baser och 
vore bestämmande för deras förhållande (så t. ex. betecknas enligt denna uppfattning 
platamin-ammoniumoxiden såsom (NH;)kPtO, och platammoniumoxiden (NEH;PtO) men vi 
skola i det följande blifva i tillfälle att påvisa att äfven i sådant fall, der otvifvelaktigt 
en ammoniumoxidbas finnes för handen det salpetersyrliga saltet vare sig ensamt eller i 
förening med salpetersyrlig platinaoxidul visar en beständighet nära nog jemförlig med 
den som de här ifrågavarande föreningarne ega. Hvad åter afskiljandet af ammoniak 
angår så måste erkännas att förklaringen deraf möter minsta svårighet vid den CzrAus'ska 
formeln, ehuru den ej på något sätt angifver skälet hvarföre blott hälften af den ingående 
qvantiteten afgifves. 
Slutligen må några ord nämnas angående den förening, hvilken i det föregående 
betecknats med namnet »salpetersyrlig platinaoxidul-ammoniak». De försök som blifvit 
gjorda till utrönande af denna kropps sammansättning hafva ej ledt till något positivt 
resultat och detta hufvudsakligen på grund af föreningens 1 hög grad indifferenta natur; 
endast så mycket tyckes med säkerhet framgå ur dessa, att den ej är hvarken salpeter- 
syrlig platammoniumoxid eller ett dubbelsalt af salpetersyrlig platamin-ammoniumoxid 
med salpetersyrlig platinaoxidul, med hvilka begge salter den eger gemensam empirisk 
formel; och då inga analoga föreningar synas föreligga, hvilka äro så fullständigt kända 
att de kunna sprida något ljus öfver kroppens verkliga constitution, så måste vi tills 
vidare lemna frågan derom åsido. 
De många analogier, som förefinnas mellan platina och palladium uti deras olika 
arter af föreningar, föranledde oss att äfven söka framställa palladiumbasernas salpeter- 
syrliga salter, hvärjemte också någon uppmärksamhet blifvit egnad åt den förening som 
såväl till uppkomst som sammansättning öfverensstämmer med »den salpetersyrliga pla- 
tinaoxidul-ammoniaken», och vilja vi i första rummet redogöra för dennas egenskaper. 
Sättes kaustik ammoniak i öfverskott till en lösning af salpetersyrligt palladium- 
oxidul-kali så afsätter sig i händelse den sednare är concentrerad en gulhvit fällning be- 
stående af fina nålformiga kristaller; hvilka likväl vid vattentillsats utan svårighet lösa 
sig äfven i köld och vid afdunstning åter anskjuter bildande långa streckade åt båda 
ändarne tillspetsade prismer af halmgul färg. 
Analysen på föreningen gaf följande resultater: 
1:o 0363 gr. öfver svafvelsyra torkadt salt afgaf vid upphettning till 100? intet 
vatten; decomponerades derefter med chlorvätesyra, som synnerligen i värme lätt angriper 
