14 JOHAN LANG, 
palladiumoxidul-kali, hvarefter det vid afdunstning utkristalliserar i små vårtformiga kri- 
stallgrupper, bestående af fina concentriskt grupperade prismer af gul färg. 
De analytiska bestämmelserna å saltet gäfvo följande resultater: 
1:o 0,339 gr. öfver svafvelsyra torkadt salt visade vid 100” ingen vigtsförlust och 
gaf en glödgningsåterstod af 0,1665 gr. metalliskt palladium. 
2:0 0,475 gr. torrt salt gaf vid behandling med kaustikt kali 0,0356 gr. ammoniak. Dessa 
värden räknade i procent och jemförda med dem som formeln N[Pd.H;].O.NO;+PdO NO; 
fordrar blifva 
räknadt funnet 
1. 2. 
Pd 49,30 49,11 
NE; 7,91 T,49. 
Saltet löser sig trögt i kallt vatten lättare i varmt och anskjuter vid afdunstning 
i föga tydligare kristaller än de som vid afsvalning erhållas ur en i värme mättad lösning. 
Syror angripa saltet något trögare än de begge föregående föreningarne; 1 ammoniak löser 
sig saltet med större lätthet än 1 vatten och vid afdunstning erhöllos dels streckade prismer 
af salpetersyrlig palladiumoxidul-ammoniak dels gula kristallfjäll af salpetersyrlig pallad- 
ammoniumoxid. - 
Salpetersyrlig palladamin-ammoniumoxid. Detta salt tyckes ej kunna ega bestånd, ty 
vid ett försök att framställa föreningen genom dubbel decomposition af salpetersyrlig 
silfveroxid och basens chlorförening visade sig att genast vid de begge salternas första 
inverkan på hvarandra en stark ammoniakutveckling inträdde och då den erhållna lösnin- 
gen derefter afdunstades öfver kaustikt kali ansköt salpetersyrlig pallad-ammoniumoxid 
utan att derjemte någon annan förening kunde spåras. 
Salpetersyrlig ethylamin. För att framställa denna förening sönderdelades chlorväte- 
syrad ethylamin med salpetersyrlig silfveroxid i afvägda propositioner och den sålunda 
erhållna lösningen af saltet lemnades att vid vanlig temperatur afdunsta öfver svafvelsyra. 
Vätskan antog under fortsatt afdunstning syrupsconsistens, men ingen förening i fast form 
afsatte sig, utan visade sig efter några veckor att den bildade kroppen småningom för- 
flyktigades, hvilket förhållande angafs af den egendomliga lukt, hvilken lösningen redan 
från början egde och som tilltog i styrka ju längre concentrationen fortskred, som ock af 
den allt starkare purpurröda färg den meddelade svafvelsyran under fortgående afdunst- 
ning. Någon egentlig gasutvecklig kunde emedlertid härvid ej iakttagas förr än lösningen 
hunnit en viss grad af concistens då gasblåsor visade sig i den nu tungflytande vätskan. 
Då någon egentlig analys af den bildade föreningen ej kunde företagas underkastades 
densamma endast qvalitativ pröfning på de ingående beståndsdelarne och valdes härtill 
en qvantitet af den till sympsconsistens afdunstade lösningen. Densamma utspäddes och 
försattes med salpetersyrad silfveroxid i öfverskott, hvarvid en hvit voluminös fällning 
uppstod som vid kokning med vatten löste sig fullständigt, och vid lösningens afsvalning 
ansköt salpetersyrlig silfveroxid i prismatiska kristaller. 
0,512 gr. af dessa gafs vid glödgning 0,359 gr. metalliskt silfver utgörande 70,11 proc. 
af den invägda saltqvantiteten, under det att AgONOs fordrar 70,13 proc. 
