OM SALPETERSYRLIGHETENS FÖRENINGAR. 15 
En annan del af lösningen försattes med platinachlorid-chlornatrium, i öfverskott 
hvarvid glänsande fjäll af ethylamin-chloroplatinat anskjöto; dessa omkristalliserades och 
undersöktes på sin platinahalt. 
0,419 gr. salt gaf 0,64 gr. metallisk platina utgörande 39,13 proc. under det att for- 
meln C.H;.EEN. HCl +Pt-Ch fordrar 39,37 proc. 
Dessa reactioner synas ådagalägga att en förening mellan ethylamin och salpeter- 
syrlighet verkligen förefinnes, om än densamma är underkastad en småningom fortgående 
frivillig decomposition. Att vid högre temperatur sönderdelningen relativt hastigt försig- 
går, behöfver knappast särskildt nämnas; likväl sker densamma. vida långsammare äfven 
då, än hvad fallet är med en lösning af salpetersyrlig ammoniumoxid och ännu efter lång- 
varig kokning ger lösningen ganska tydliga reaktioner såväl för salpetersyrlighet som 
ethylamin. ; 
Salpetersyrlig ethylamin har en svagt gulaktig färg, reagerar svagt men tydligt 
alkaliskt och blandar sig med alkokol i alla förhållanden; med starka syror utvecklar den 
rödgula ångor och ger med salpetersyrad qvicksilfveroxidul en fällning af metalliskt 
qvicksilfver. Några anställda försök att erhålla dubbelsalter af föreningen med salpeter- 
syrlig silfveroxid och salpetersyrlig blyoxid hafva ej krönts med framgång. 
De produkter, som uppstå vid inverkan af salpetersyrlighet på ethylamin i värme, 
hafva redan blifvit undersökta af HOFMANN, och har han funnit att dervid salpetersyrlig 
ethyloxid och qväfgas genereras jemte en ringa qvantitet af en oljartad kropp, lättare 
än vatten. 
De försök som vi i detta hänseende anställt hade förnämligast till syftemål att söka 
afgöra, hvad som gaf den salpetersyrliga ethylaminen sin egendomliga lukt och ehuru 
dessa ej hafva ledt till ett bestämdt svar på denna fråga, kanske hufvudsakligen på den 
grund att de använda qvantiteterna ej varit tillräckligt stora, torde de likväl förtjena 
att med några ord här i förbigående omnämnas. 
Den utspädda saltlösningen upphettades i vattenbad sedan den atmospheriska luf- 
ten blifvit ur apparaten utträngd genom kolsyra; det öfverdistillerande upptogs uti 
afkyldt förlag och de gasformiga produkterna uppfångades öfver vatten. Redan innan 
temperaturen stigit till 100” började en temligen liflig gasutveckling visa sig i vätskan, 
och röret, hvari den utvecklade gasen samlade sig, fyllde sig småningom, och samtidigt 
öfverdistillerade en färglös vätska, hvari det likväl ej lyckades oss att upptäcka det rin- 
gaste spår af någon oljartad kropp. Ur den uppsamlade gasen absorberades kolsyran 
genom kaustikt kali och det återstående visade sig i alla sina förhållanden vara endast 
qväfgas, enär hvarken något kolväte eller någon qväfvets oxidationsgrad deri kunde upp- 
täckas. Destillatet som reagerade alkaliskt hade i något starkare grad än den ursprung- 
liga lösningen den egendomliga lukt som vi ofvan omnämt tillhöra den salpetersyrliga 
ethylaminen, men denna försvann ögonblickligen vid tillsats af en syra, hvarvid jemväl 
några gasblåsor visade sig i vätskan, och i stället framträdde en etherartad lukt. Då 
destillatet försattes med salpetersyrad silfveroxid uppkom 1 första ögonblicket en smutsigt 
hvit svag grumling men strax derefter afsatte sig en svart fällning af metalliskt silfver; 
en lösning af platinachlorur-chlorkalium affärgades ej utan afskiljde sig småningom me- 
tallisk platina. Med salpetersyrad qvicksilfveroxidul uppstod en knappast märkbar fäll- 
ning af metalliskt qvicksilfver. Reaktionerna med silfversaltet och platinachlorurföreningen 
