4 JOHAN LANG, 
att det salpetersyrliga natronet icke förmådde utöfva något reducerande inflytande på 
den sistnämnda. Emedlertid förnyades försöket med användande af platinachlorid-chlorna- 
trium i platinachloridens ställe, hufvudsakligen för att göra den inträdande reaktionen 
oberoende af möjligen i den sednare befintlig fri syra. Men äfven nu visade sig samma 
gasutveckling, som blifvit iakttagen vid det förra försöket, möjligen något svagare, men 
likväl fullt tydlig. I öfrigt syntes lika litet i detta fall som i det nyss anförda någon 
i ögonen fallande förändring i den blandade lösningen. 
Då vid förnyade försök samma fenomen inträdde, oaktadt alla försigtighetsmått blifvit 
vidtagna för att från dubbelchloriden aflägsna hvarje spår af fri syra, så kunde detta 
förhållande ej annat än hänvisa på, att en inverkan försigginge fastän möjligen mycket 
långsamt. Den blandade lösningen lemnades derföre åt sig sjelf vid vanlig temperatur 
uti löst slutet kärl. Först efter ungefär 3 veckors förlopp kunde en märkbar förän- 
dring skönjas, 1 det att lösningens färg blifvit betydligt ljusare; och aftog densamma så 
småningom allt mer och mer, så att efter vid pass 6 veckor fullkomlig färglöshet visade 
sig hafva inträdt. i 
Alla försök att påskynda den sålunda försiggående reaktionen, upphettning under 
olika stadier af dess fortgång, lösningarnes koncentrering eller utspädning m. m., gåfvo ej 
det åsyftade resultatet; likväl syntes affärgningen ske i någon mon hastigare då ett stort 
öfverskott af salpetersyrligt natron AoNämes. 
Det torde knappats vara nödigt att särskildt anmärka, det blandningen af salpetersyskek 
natron och platinachlorid, anlenes efter en ungefär lika tids förlopp! gaf en färglös 
vätska, som 1 alla afseenden visade sig fullkomligt identisk med den, som erhållits vid an- 
vändande af dubbelchloriden. 
Ett försök att erhålla ett liknande resultat genom salpetersyrligt kalis inverkan på 
platinachlorid-chlorkalium kröntes ej med framgång, åtminstone så till vida som ännu 
efter ungefär 2:ne månader någon märkbar minskning af det gula saltet ej kunde iakt- 
tagas; att likväl äfven i detta fall samma reaktion gör sig gällande, fastän densamma 
förlöper ännu långsammare än vid natronföreningen, torde med all sannolikhet kunna 
antagas. 
Den färglösa vätska, som på ofvannämnda sätt erhållits, och som vi, på grund af 
dess färg i samband med qväfoxidutvecklingen under dess bildning, antogo innehålla pla- 
tinan såsom oxidul och denna bunden vid salpetersyrlighet, försattes med chlorkalium, i 
afsigt att sålunda erhålla det lätt kristalliserande och karakteristiska kalidubbelsaltet, enär 
natronföreningen endast med svårighet kan bringas att anskjuta. Lösningen förblef 
härvid fullkomligt klar, något som åtminstone syntes utvisa, att platinan ej vidare förefans 
deruti såsom chlorid, och hvilken reaktion derföre skulle kunna användas till utrönande 
af den fulländade inverkan af nitritet på platinachloriden eller dess dubbelsalt; vid af- 
dunstning i värme afsatte densamma salpetersyrligt platinaoxidul-kali i långa fina prismer, 
i hvilken form detta salt under sådana förhållanden vanligen anskjuter; moderluten, vidare 
afdunstad, gaf jemte chlornatrium och salpetersyradt natron ännu ytterligare kristaller af 
samma salt, men med en habitus, som vi ej förut varit i tillfälle att iakttaga hos det- 
samma, nemligen korta sneda prismer af en något i gult dragande färg, hvilken såväl 
genom denna, som sin starka glans, lätteligen skiljdes från de öfriga samtidigt anskjutna 
salterna. 
