NÅGRA PLATINAMETALLERS CHLORIDER. dd 
chlorbarium i en ström af chlorgas. Den röda lösning, som erhölls vid den upphettade 
massans behandling med vatten, försattes med ett öfverskott af salpetersyrlig baryt och 
upphettades, hvarvid affärgning af lösningen hastigt inträdde och samtidigt en hvit fällning 
afskiljde sig. Den sålunda uppkomna föreningen bildade ett fullkomligt hvitt pulver, som 
under mikroskopet visade sig utgöras af temligen tydliga kristaller tillhörande det regu- 
liera systemets sammansatta former. 
Analysen å detsamma gaf följande resultat: 
0,510 gr. salt afgaf vid 1009 intet vatten; dekomponeradt med kungsvatten och der- 
efter behandladt med vätgas lemnade det 0,10 gr. Rh och 0,275 gr. BaC€I. 
Dessa funna värden räknade i procent och jemförda med dem ur formeln 3Ba N + 
Eh N, härledda blifva: 
beräknadt funnet 
Ba 39,04 39,60 
Rh 21,92 21,57 
N 39,04 38,83 (förlust). 
Saltet är i hög grad svårlösligt i kallt vatten, upptages likväl deraf betydligt mera 
än de begge föregående och detsamma gäller äfvenledes om dess löslighet i värme. 
Saltsyra dekomponerar detsamma vida lättare och fullständigare än fallet är med natron- 
och kalisalterne. 
Iridiumcehloridens förhållande till mitriterna af natron, kali och baryt. Då en lösning 
af Iridiumcehlorid-ehlornatrium försattes med öfverskjutande salpetersyrligt natron inträdde 
redan 1 köld en temligen liflig gasutveckling, och vätskan förlorade småningom allt mera 
sin mörkröda färg, samt öfvergick i grönt utan att likväl någon fällning bildades. Lem- 
nades denna gröna lösning åt sig sjelf, så afsatte sig, liksom vid rhodium blifvit anfördt, 
en gulhvit fällning, under det att lösningens färg blef allt ljusare, men det lyckades ej 
att bringa densamma till fullkomlig färglöshet. Äfven vid iridiumsaltet påskyndar 
upphettning reaktionen, men den blandade lösningens kokning måste här fortsättas vida 
längre än vid rhodiumsaltet, innan fullständig omsättning eger rum. 
Den bildade fällningen är af en mera distinkt gul färg än den motsvarande rho- 
diumföreningen, hvilken den föröfrigt i hög grad liknar. De analytiska bestämmelser, 
hvilka å saltet blifvit gjorda, gåfvo följande resultater: 
1:o 0,631 gr. salt afgaf i torr luft intet vatten och visade ej heller någon vigts- 
förlust vid upphettning till 100; dekomponeradt med kungsvatten, och derefter 
behandladt med vätgas, gaf detsamma 0,239 gr. Ir och 0,220 gr. NaCI. 
2:0 0,687 gr. vid 1009 torkadt salt glödgades med kolsyradt natron; lösningen fälldes 
med salpetersyrad silfveroxid och gaf 0,296 gr. AgCl; den olösta återstoden 
lemnade vid behandling i vätgas 0,256 gr. metallisk Ir. 
Dessa funna värden utvisa att halterna af natrium och iridium stå till hvarandra 
i ett inbördes atomistiskt förhållande af 3:2 under det att relationen mellan Iri- 
dium och chlor närmar sig 4:3, och torde med stöd häraf saltet med sannolikhet 
kunna antagas vara sammansatt enligt formeln (3 NaCl + Ir Cl) + 3 (3NaN + Ir N;), 
hvars beräknade procentiska sammansättning nära öfverensstämmer med de funna värdena, 
såsom följande sammanställning utvisar: 
