24 C. F. LINDMAN, 
Differentieras dessa n gånger i afseende på 4 enligt (37) och (38), uti hvilka man nu har 
= 2 Vd A+ Dd, 9 = Aretg SÅ 
så befinnes 
oo 
Je em COS btda— > (QAR +b ys 
— 20 
VE 5 
Th 2 DER 
ji Cos(2024+(n—2p)9), (80) 
2 
j Fd Va ren RE 
Je ert nd Sin 2brdz = rn: € E+ (q SA +0)8 SE 
= ih (a rr) Sin(264+(n— 2p)g).(81) 
Om man här antager 4 = 0, så återfås efter några reduktioner formlerna (54) och (55), 
sedan man i dessa insatt g' i stället för a och 20 i stället för b. 
Antages b = 0 i (80), så fås 
oo 
2p 
fe or Perdd dr = == Nr XN ee dra S Na Oe 9, >) slleielo sieje ajöje le je le nisi nielal isl sln fa leja sn si rTa (82) 
220 IN. (22 
[K 
— 00 
hvilken finnes i Tab. 142 N:o 12, men uttryckt genom en derivata, hvars värde ej 
uppgifves. 
I Tab. 298 N:is 4 och 5 framställas de båda integralerna 
A 
ra Sin (x 
0 
2 
|: => Cosi(z — g Sin £)de = = egen Sin (q Sin 2), 
en 0 
QS od le COS (0 ISKnA r r 
") Exponenten för e i denna integral återkallar i minnet 
Pp 3 
oo 
Tr px 3 1p2 
|: Ft dy =1Va.e”, 
0 
hvilken finnes hos B. p. H. i Tab. 35 N:o 5 och af honom förklaras vara ”fautive”. Att så är kan gan- 
ska lätt ådagaläggas på följande sätt. Tydligen är 
fo] FJ CJ 
—22 pr PNP 1p? =S (ONA 
|: dd fe GE 2) de. 
p 0 0 do 
Gör man här v = +4p +y, så blir gränsorna = —Ip, & resp. och 
00 00 ale 
SERA 3 1,2 FE 2 1,2 re ENE 
Je PEN Gö = fc KN = GVa+ Je ” dy), 
0 ev es 0 
-1p 
pe 
emedan man har 
ACA 0 yP 
Je ”dy=1V7a, |e” dy= | ee" dy 
0 0 
top 
Det i Tabellen befintliga värdet är således oriktigt. 
Det nu gifna beror visserligen på en annan integral, men för denna har KramrP (Analyse des Re- 
fract. astronom. Leips. 1798 pagg. 193—210) uträknat en tabell. Jfr LAPLAcE, Theorie anal. des prob. 
Trois. Ed. Paris 1820 pag. 103. KröcrerL, Math. Wörterbuch. Tom. V. pag. 981. 
