OM DE FRAUNHOFERSKA LINIERNA. 5 
upptagit, vidare att den af PLäcKErR observerade koincidenser för den vid F belägna vät- 
gaslinien äfven gäller för de båda andra; vi hade dessutom iakttagit, att magnesium i 
metallform ger en stark linie i gulgröna fältet med motsvarighet i solspektrum, samt 
slutligen att äfven den hvarken af KIRCHHOFF eller, oss veterligen, af någon annan under- 
sökta mangan förekommer i solen, och det blef derföre af vigt att något längre utsträcka 
dessa undersökningar för att se till, om ej de flesta af de märkligare linierna i solspek- 
trum kunde identifieras med dem från, oss bekanta, kemiska elementer. När vi nu visste, 
att FoucauLtT med Voltas båge funnit en ofantlig mängd linier i metallernas spektra, att 
TYNDALL med sagde båge påträffat för lithium en blå linie förutom dem i rödt och 
orange, hvilka visa sig med induktions-apparaten, så ansågs på välgrundade skäl det 
raskaste medlet vara att utbyta induktions-apparaten mot Voltas båge, erhållen mellan 
metallspetsar från ett zink-kolbatteri af omkring 50 elementer, och att till poler välja 
någon af de kroppar, helst jern, för hvilka en mängd koincidenser redan voro kända. 
Vid de af oss sålunda anställda försök utgjordes polerna först af starka jernstycken 
af ungefärligen 10 ”" i diameter, insatta i Duboseq's elektriska lampa, sedan vid under- 
sökning af manganspektrum begagnades brunsten till poler och vid calciumspektrum kol- 
spetsar, indränkta i klorcalicumlösning, o. s. v. För jemförelses skull infördes på välbekant 
sätt genom samma springöppning och i hvardera hälften af tubens synfält tätt under 
hvarandra de båda spektra, solspektrum och det från Voltas båge, hvarigenom koincidensen 
lätt kunde både bedömas och inregistreras, så mycket mer som ljusstyrkan var så till- 
räckligt stor, att ingen försvagning af solljuset behöfdes. Voro polerna af jern, visade 
sig en så utomordentligt stor rikedom på linier, att man med dem svårligen skulle kunnat 
cd sig, utan att ega en noggrann, genom föregående undersökningar förvärfvad, känne- 
dom om de vigtigaste bland de Da spektras linken. 
5. Efter utseendet kunna de Fraunhoferska linierna i allmänhet delas i två klasser, 
hvarvid de i den ena utmärka sig såsom särdeles skarpt begränsade och temligen svarta, 
medan de i den andra äro hvarken till form eller svärta synnerligen markerade. Dessa 
båda olika slag af linier karakteriseras till utseendet ganska träffande genom det vid 
föregående tillfällen uttalade omdömet, att de förra i synnerhet vid svagare belysning 
synas såsom skulle de vara belägna långt framom den matta grund, på hvilken de sed- 
nare tyckas befinna sig. De mest framstående linierna af det förra slaget härröra nästan 
alla från jern; dem jernet bland dem lemnar, upptaga de öfriga fet alle rn calcium, 
mangan, krom, m. 1. Det är för åskådliggörandet häraf, som vår teckning bör kunna 
vara upplysande i afseende på den violetta delen af spektrum. För de öfriga delarne 
hänvisa vi till de bifogade tabellerna. Inom den mellan A och G belägna delen hade 
KIrRCHHOFF och HOFMANN antecknat 73 jernlinier med motsvarighet i solspektrum, till 
hvilkas antal vi nu lagt omkring 220. Mellan G och H ha vi dessutom funnit 170, så 
att hela antalet jernlinier uppgår till omkring 460, hvilken siffra vi dock ytterligare skulle 
kunnat öka med ett eller annat hundratal, om icke bristande solljus afbrutit jemförelsen 
mellan de båda spektra. Äfven för calcium öfverstiger det af oss funna antalet linier 
KircHHOFFS, ehuru vår undersökning dervid icke varit tillräckligt omfattande. Hvad mangan 
beträffar, äro våra undersökningar de första, och vi kunna på grund af dem med bestämdhet 
uttala åsigten om denna kropps närvaro i solen. Med tillhjelp af de Geisslerska rören 
ha vi öfvertygat oss om, att vätgasen utom de 3 redan angifna linierna äfven eger en 
