4 i J. E. ZETTERSTEDT, 
Några små obetydliga kärrsträckor finnas i alp-regionen, särdeles vid Crabioules och Tusse 
de Maupas, men i underalp-regionen och berg-regionen finnas inga sådana, ehuruväl några 
sidländta ängar förekomma i dalen nedom Luchon. 
2. Om mossvegetationen i allmänhet. 
Mossornas arter, jemförda med phanerogamernas, hafva 1 allmänhet en särdeles vid- 
sträckt geographisk utbredning. De inom vårt område i största mängd förekommande 
arter, såsom Dicranum scoparium, Ceratodon purpureus, Grimmia apocarpa, Hedwigia ciliata, 
Homalothecium sericeum, Hypnum cupressiforme, H. Schreberi, Hylocomium splendens, H. 
triquetrum äro ej endast allmänna öfver hela Europa, utan äfven förbredda till flere verlds- 
delar. Om mossorna således tyckas vara relativt mindre känsliga för temperaturens in- 
flytelse än phanerogamerna, så äro de deremot i allmänhet mer bundna vid vissa lokala 
förhållanden '), och ofta utväljer samma art i vidt skiljda verldstrakter fullkomligt lik- 
nande lokaler. Så trifvas somliga arter blott på lucker jord, några endast på spillning 
efter kreatur, andra blott på träd; somliga endast på nakna torra klippor, andra blott på 
fuktiga och skuggiga; en del arter endast i kärr, några blott i rinnande vatten, andra 
blott på klippor och stenar, som ofta öfversilas af vatten. Arter finnas, som blott trifvas 
på släta fält och solöppna ställen, då deremot fertalet älskar skogarnes skugga. Likväl 
saknas ej arter, som förekomma på ganska olikartade lokaler, t. ex. den ofvannämnde 
Hypnum cupressiforme, men dessa utgöra ett fåtal. 
I afseende på jordgrundens och den underliggande hälleartens beskaffenhet har man 
förnämligast att skilja mellan kalk-grund och kisel-grund ”). En del arter förekomma i 
Pyreneerna uteslutande, eller åtminstone öfvervägande, på kalk-grund, s. s. Gymnostomum 
rupestre, Anodus Donianus, Seligeria pusilla, Eucladium verticillatum, Trichostomum flexi- 
caule, Barbula membranifolia, B. muralis, Encalypta streptocarpa, Plulonotis calcarea, Pseu- 
doleskea catenulata, Homalothecium Plulippeanum, Eurhynchium Vaucheri, Hypnum commu- 
tatum. Flertalet arter tyckas ej strängt bundna vid någon viss slags jordgrund eller 
hälleart; dock finnas många, som aldrig förekomma på kalkklippor t. ex. de flesta arter 
af slägtena Grimmia och Racomitrium samt alla af Andreca. 
Pyreneerna äro i främsta hand rika på klippmossor. Antalet är ganska betydligt 
och hela slägten höra till denna kategori, t. ex. de nyssnämnda Grimmia, Racomitrium, 
Andrecea. Jordmossornas antal är äfven ganska betydligt, och dit höra arter af slägtena 
Dicranella, Fissidens, Leptotrichum, Barbula, Webera, Bryum, Pogonatum, Polytrichum samt 
åtskilliga pleurokarpiska mossor. 
Trädmossornas antal är ej särdeles betydligt, ehuru trakten är rik på skogar. Uteslu- 
tande på träd växa: Barbula papillosa, Ulota Ludwigii, Ul. crispa, Orthotrichum obtusifolium, 
Örth. fallax, Orth. affine, Orth. speciosum, Orth. stramineum, Orth. lejocarpum, Orth. diaphanum, 
Orth. Lyellii”), Anacamptodon splachnoides, Lescurcea striata, Pylaisia polyantha, och några 
1) TI afseende på habitatio (horizontal och vertical utbredning) äro mossorna således mindre, men i afseende på 
statio mer känsliga än phanerogamerna. Jemf. Zetterstedt: »Om Växtgeographiens studium», Upsala 1863, 
p. 20—28. 
2) Jemf. Zetterstedt: »Om Växtgeographiens studium», p. 16, 17. 
3) De öfriga i den speciella afdelningen uppräknade arter af slägtena Ulota och Orthotrichum växa uteslutande 
på sten s. s. Ulota Hutchinsic, Orthotrichum anomalum, Orth. Sturmii, Orth. rupestre, Orth. urnigerum. 
