OM DIFFERENTIALKALKYLEN. | 65 
Vi skola nu framställa några enskilda fall af dessa formler. 
1. 
Vi välja först ER i $ 10 för s=m, eller 
4, =0 
(44 
mFi i vå 
MER ID ÅR Ol ke len (221), 
Mi = Pri Bi 
0 = Bi Biga I 
tillsammans med vilkoren 
fPrsåalr Late Aa BN) (222) 
ON 
Bl — Et CA SN er, ( BIBIrbössrbLJgbaogyNILsJorgyBrJJLBavssSyÖRdLYvLA 
de sednare gällande från :=1 till i=72n; de förra för alla förekommande värden på t. 
I formeln (219) kunna vi alltså sätta: 
4, = CiIba TER 
Us cb IRON 
ga UR ÖA Kod dir a 
EN re (CI) 
AT On FC +n ST CR SAR 4 TO 
r=n T=M ENL T=mM 
Mt 20 E 9, =4F9,— (ut 9) + 9 — I 0,=A,— Cy- 
7r=0 7r=0 T=1 
r=1 
Sättes derjemte a = mp, b= np, så uppkommer den allmänna formeln 
=N T=MP 
(T(1 + mp))”- L Ta = fo De pli) np” RT 
pr ön =MmM T=Np I SE utr 
= (T(1 + np)) - SE NS Fan VO RET EID ST fö SE (223), 
2=1 r=0 
der i afseende på p blott fordras att mp och np äro hela tal. 
Konstanterna «; äro här arbiträra. För g(?) och w(i) kan tagas hvilketsomhelst 
af systemerna (212), (213) och (214). Dessa reducera sig i närvarande fall till 
; pli) = 7 + imp— &; 
SÖN EFS AST SEE AA rd NG 
2:0 pli) =7—(i— lmp — &; ha 
230) te LT (fn fö 2 RR (224). 
SEO) SRS a SE |) TT SR 
ly(d) =7—(i—1lYnp — e, 
KE. Vet. Akad. Handl. B. 5. N:o 11. ) 
