JDland de Camhriska och Sibiriska aflagririgar, som finnas spridda i en stor del af 

 Sveriges landskap, intaga Vestergötlands af flera skäl ett framstående rum. Ehuru 

 af en obetydlig mäktighet i jemförelse med många samtidiga bildningar, innehålla de 

 en ovanligt fullständig följd af- lager, bland hvilka de flesta på många ställen äro lätt 

 tillgängliga. Då dessa i allmänhet äro rika på organiska lemningar, har man äfven 

 ett synnerligen gödt tillfälle att lära känna den äldsta faunan och dess utvecklings- 

 gång. Alla lagren hafva bibehållit ett i det aldra närmaste vågrätt läge, och över- 

 lagringen är i allmänhet lätt att iakttaga, så att man aldrig behöfver stanna i villrå- 

 dighet om deras relativa ålder. Af denna orsak äro också Vestergötlands aflagringar i 

 hög grad egnade att sprida ljus öfver andra bildningar från samma tid, hvilkas ålder 

 eljest, till följd af rubbningar i deras läge, skulle vara svår att bestämma, men nu ofta 

 med lätthet på paL~eontologiska grunder kan afgöras. 



Att de ifrågavarande afiagringarna, såsom lätt tillgängliga och rika på olika berg- 

 arter och försteningar, då interesset för geognosien och palasontologien vaknade, skulle 

 ådraga sig vetenskapsmännens uppmärksamhet, var naturligt. Redan i början af förra 

 århundradet beskref Bromell några petrifikater från Vestergötland. Sedermera hafva 

 Gyllenhahl, Linné, Wahlenberg, Dalman, Hisinger, Loven, Angelin och Torell lemnat 

 större och mindre bidrag till kännedomen om Vestergötlands lethasa. 



De första geognostiska beskrifningar öfver Vestergötlands Cambriska och Sibiriska 



ZD C*> CD O 



bildningar meddelades af Kalm ') och Linné 2 ), "som i dem urskiljde fyra hufvudlager, sand- 

 sten, alunskiffer, kalk och lerskiffer 3 ). Samma indelning följdes af de flesta senare för- 

 fattare, såsom Hermelin + ), Hisinger 5 ) och Wahlenberg 6 ). Den sistnämnde uppvisade 

 dock flera underafdelningar i lerskiffern, hvilkas ordningsföljd emellertid till en del 

 oriktigt angafs. Att den nämnda indelningen ej i sin helhet kunde tillämpas på Halle- 

 och Hunneberg, anmärktes af Hisinger och Wahlenberg. En indelning af lagren, som 

 kunde tillfredsställa strängare vetenskapliga fordringar, var dock ej möjlig, innan pa- 



') Pehr Kalms Wästgöta och Bahusländska resa. Stockholm 1746. 

 -) Wästgöta resa. Stockholm 1747. 



') Kalm och Linné använda för lagrens betecknande de bland allmogen brukliga benämningarne "sandstens- 

 klefvan", "limstensvallen" o. s. v. 



4 ) Rön och Försök, hörande till Mineral-Historien öfver Skaraborgs Län i Wästergötland. Vet. Akad. Hand- 

 lingar 1767. 



°) Minerografiska Anmärkningar öfver en del af Skaraborgs Län, isynnerhet Halle- och Hunneberg. Vet. Akad. 



Handl. 1797. — Anteckningar i Physik och Geognosi, 1819 — 1840, etc. 

 6 ) Geologisk afhandling om Svenska jordens bildning. Tidskriften Svea, lista häftet; särskildt aftryckt efter 



andra upplagan af detta häfte. 



