8 J. G. O. LINNARSSON, 



ryska lerlagret den skifferlera, som i Vestergötland mera underordnad uppträder mellan 

 de lägsta sandstensskikten. 



I Böhmen hafva senare undersökningar bragt i dagen märken efter Annelider i 

 kiselskiffer, tillhörande Barrandes förut såsom azoisk ansedda etage B 1 ). Afven der 

 äro således djurlifvets första representanter desamma, som i de äldre Cambriska bild- 

 ningarna öfverhufvud. 



I Amerika torde Fucoidsandstenen närmast motsvaras af de lager, på bvilka det 

 Huroniska systemet blifvit grundadt. Dock hafva i detta senare ännu inga organiska 

 lemningar blifvit funna. 



Olenidsltitfcrlasjret bildas af alunskiffer och bituminös kalk eller orsten. Alun- 

 skiffern, som i allmänhet är högst tunnskiffrig, är till färgen svart, och har äfven svart 

 eller svartbrunt, glänsande streck, men blir efter glödgning röd. Han är rik på bi- 

 tumen, så att han kan användas som brännmaterial, men har deremot ej så stor halt 

 af svafvelkis som t. ex. alunskiffern i Skåne. Orstenen bildar än egna underordnade 

 lager, än större eller mindre, lins- eller klotformiga konkretioner, som förekomma 

 spridda inom hela lagret. Han är än tät, i hvilket fall han' stundom har en skifferlik 

 struktur, än kristalliserad, merendels i långa prismer. Färgen är grå eller svart, stun- 

 dom stötande i brunt eller grönt. Någon gång antager orstenen formen af ett kon- 

 glomerat, i hvilket bindemedlet och de i detsamma inbäddade stenskärfvorna utgöras 

 af samma stenart. Stundom träffas i alunskifferlagret små inlagringar af anthracit, 

 hvilka dock äro alltför obetydliga att brytas för tekniska ändamål. 



Vid den tid, då detta lager afsattes, var faunan ännu ganska enformig. - De flesta 

 af de former, som här uppträda, förekomma emellertid i utomordentligt stor mängd, 

 isynnerhet i orstenen, hvilken ofta är alldeles uppfylld af petrifikater, mindre ymnigt 

 förekomma de i alunskiffern, och de som träffas i denne äro vanligen starkt hoptryckta 

 och derför otydliga. En stor öfvervigt hafva Trilobitema både i afseende på arternas 

 och individernas antal; de träffas emellertid nästan aldrig fullständiga. Med undantag 

 af slägtet Ågnostus, hvilket också icke är inskränkt till primordialzonen, utan fortlefvat 

 genom hela den undersiluriska perioden, tillhöra alla i detta lager förekommande Tri- 

 lobiter den stora, af Barrande till en familj sammanförda grupp, som i allmänhet ka- 

 rakteriserar primordialzonen. Det artrikaste slägtet är Olenus med underslägtena Ole- 

 nus, Parabolina, Eurycare, Splmrophthalmus och Peltura. Af slägtena Paradoxides, Co- 

 nocoryphe (Conocephalites), Arionellus, Anomocare och Liostracus förekommer endast ett 

 mindre antal arter. Afven de tvåskaliga Entomostraceerna uppträda här med ett par 

 arter, af hvilka åtminstone den ena tillhör slägtet Leperditia (Isochilina). Bland Mol- 

 luskerna äro Brachiopoderna med temligen talrika arter af slägtena Orthis, Discina, 

 Obolella och Lingula öfvervägande. Dessutom förekommer en Pteropod af slägtet Hyo- 

 litlies. Af öfriga djurgrupper har jag i detta lager ej funnit några representanter. 



Professor Angelin har angifvit sin regio Conocorypharum endast från Andrarum 

 i Skåne och från Bornholm, under det att han hänfört alla de öfriga landskapens hela 

 J ) A. Fritsch, Geol. Mag. 1866, sid. 431. 



