10 J. G. O. LINNAKSSON, 



den stora likformigheten i petrografiskt afseende, ansett det onödigt att indela "Väster- 

 götlands alunskiffer i två skiljda lager, och benämnt honom efter slägtet Olenus, som är 

 representeradt af ett vida större antal arter än de öfriga, med undantag af Agnostus, 

 som icke uteslutande tillhör alunskiffern. Den lägre afdelningen skulle annars till skill- 

 nad från den öfre, Olenidskiffern i inskränktare bemärkelse, kunna kallas Conoco- 

 rypheskiffer. 



Af det nu anförda framgår, att regio Conocorypharum, som länge, hufvudsakligen 

 på grund af sin rikare fauna, blifvit ansedd som yngre än regio Olenorum, i verklig- 

 heten är äldre. Afven i Vestergötland har den förra, ehuru hittills jemförelsevis obe- 

 tydligt undersökt, redan visat en vida större rikdom än den senare. Trilobiterna upp- 

 träda i den lägre alunskiffern med mera vexlande former och större artantal. En ännu 

 större skillnad råder mellan de båda afdelningarne i afseende på Molluskfaunans rik- 

 dom. Af de i den lägre förekommande slägtena Hyolithes, Orthis, Discina, Obolella 

 och Lingula återfinnes i den öfre knappast något mer än Orthis. 



Olenidskiffern förekommer i en stor del af Sveriges landskap, såsom på Öland, 

 i Skåne, Östergötland och Nerike, samt pä några ställen i Norrland. Afven i Norge 

 träffas den på många ställen, men ersattes, enligt Kjerulf, stundom af den s. k. Hög- 

 fjellsqvarzen. Såsom jag förut nämnt, är det antagligt, att öfverallt både regio Cono- 

 corypharum och Olenorum kunna i densamma urskiljas. Att den förra förekommer på 

 Öland, kan man sluta redan af Sjögrens och Angelins uppgifter om dess försteningar. 

 I Östergötland har jag ej haft tillfälle att undersöka något fast alunskifferlager, men 

 på flera ställen funnit lösa stycken af alunskiffer och orsten. Försteningarne, alltid 

 identiska med Vestgötska arter, hafva vanligen tillhört regio Olenorum; men på ett 

 ställe, i närheten af Husbyfjöl, voro de alla sådana, som utmärka Vestergötlands lägre 

 alunskiffer eller Conocorypheskiffer. Hvad de öfriga trakterna angår, måste det öfver- 

 lemnas åt kommande undersökningar att i dem påvisa regio Conocorypharum. Såvidt , 

 jag känner, hafva icke några af dess försteningar blifvit funna mer än i de ofvan an- 

 gifna landskapen. Att den hittills på de flesta ställen blifvit förbisedd, är ej förvå- 

 nande, då den lägre delen af alunskifferlagret högst sällan brytes. 



I England är primordialzonen representerad af den s. k. Lingulaskiffern. Afven 

 i denna har man urskiljt två hufvudafclelningar, LoAver Lingulaflags eller Menevian Group 

 och Upper Lingulaflags eller Ffestiniog Group. Slägtet Paradoxides och de egentliga 

 Conocoryphiderna l ) äro inskränkta till den lägre afdelningen, Olenus åter förekommer, 

 om också icke uteslutande, dock företrädesvis inom den öfre 2 ). Nästan alla de förste- 

 ningar, som utmärka den öfre delen af Vestergötlands Olenidskiffer, såsom Olenus gib- 

 bosus, spinulosus, scaraboeoides och alatus, Agnostus pisiforinis och Orthis lenticularis, 

 uppgifvas af Engelska författare såsom förekommande i Upper Lingulaflags. Onekligt 

 är alltså, om också bestäraningarne icke alltid varit riktiga, att den öfre Lingulaskif- 



*) Belt har visat, att de Conocoryphe-arter, som uppgifvits från den öfre Lingulaskiffern, ej med rätta kunna 

 hänföras till detta slägte, utan äro närmare förvandta med Oleniderna. On the Lingula Mags of the Dol- 

 gelly District, Geol. Mag. 1868, sid. 5. 



-) Salter uppgffver (Mem. Geol. Surv., vol. III, sid. 247) ett par Olenus-arter från den lägre Lingulaskiffern. 

 Enligt Belt, hvars undersökningar inom detta område synas hafva varit synnerligen grundliga, uppträder 

 slägtet Olenus först i den öfre Lingulaskiffern. 



