OM VESTERGÖTLANJDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAG1UNGAR. 13 



gnostiska grunder skulle kunna sluta till samtidigheten mellan Hunnebergs och Kinne- 

 kulles Ceratopygekalk. På Hunneberg närma sig detta lagers bergarter till Olenid- 

 skifierns, så att detsamma, innan dess fauna blef bekant, med den förenades till ett 

 lager. På Kinoekulle deremot utgöres Ceratopygekalken af en bergart, som mera på- 

 minner om den, som på Falbygden bildar den lägsta delen af Orthoceratitkalklagret. 

 Organiska lemningar förekomma nästan endast i kalken, hvilken emellertid ofta 

 är ganska rik på sådana, ehuru denna rikdom mera visar sig i individernas än i ar- 

 ternas antal. Oaktadt Ceratopygekalken, åtminstone bland Skandinaviens nndersiluriska 

 la^er, är det som står primordialzonen närmast, är äfven här gränsen skarp mellan den 

 Cambriska eller priinordialfaunan och den andra eller undersiluriska. Emellertid 

 uppträda ännu inga nya typer utom bland Trilobiterna, hvilka här hafva en ännu 

 större öfvervigt än i Olenidskiffern. De äro i Ceratopygekalken representerade ej blott 

 af andra arter än i Olenidskiffern, utan äfven till aldra största delen af andra slägten 

 och familjer. Af de slägten, som med säkerhet tillhöra primordialzonen, är Agnostus 

 det enda, som återfinnes i Ceratopygekalken; Olenus ersattes af det närstående slägtet 

 Triarthrus. Deremot börja en stor del af de slägten, som karakterisera den under- 

 siluriska perioden redan här att visa sig. Isynnerhet visar Ceratopygekalkens Trilobit- 

 fauna mycken öfverensstämmelse med Orthoceratitkalkens. Karakteristiska för båda 

 äro slägtena Megalaspis, Niobe och Symphysurus, och vissa i Ceratopygekalken före- 

 kommande arter af dessa slägten stå ganska nära arter, som utmärka den lägre delen 

 af Västergötlands, isynnerhet Falbygdens, Orthoceratitkalk. Man kan häraf sluta, att 

 regio Ceratopygarum står i tiden närmast regio Asaphorum. Barrande, som först på- 

 pekade den stora likheten mellan dessa båda regioners faunor, uttalade till och med 

 den åsigten, att de äro med hvaranclra eqvivalenta '). Såsom stöd för denna förmodan 

 åberopade han äfven, att Orthoceratitkalken på Kinnekulle, liksom Ceratopygekalken 

 på Hunneberg, omedelbart öfverlagrade regio Olenorum. Då numera Ceratopygekalken 

 blifvit funnen äfven på Kinnekulle under Orthoceratitkalken och till och med genom 

 ett särskildt lager, den undre Graptolithskiffern, skiljd från denne, så förfaller det sist- 

 nämnda skälet för de båda regionernas sammanslående. Dessutom innehåller Cerato- 

 pygekalken äfven åtskilliga mer egendomliga Trilobitslägten, såsom Centropleura, Dike- 

 locephalus, Ceratopyge, Harpides och Euloma, och äfven häraf synes dess uppställande 

 som en särskild region kunna rättfärdigas. Jemte de förut nämnda slägtena träffas 

 i Ceratopygekalken Chirurus (Cyrtometopus Ang.), Pliomera och Hemopleurides (?), samt, 

 enligt Professor Angelin, Ampyx (Lonchodomas Ang.), hvilka dock alla förekomma 

 sparsamt. Utom Trilobiter har jag endast funnit några få Brachiopoder af slägtena 

 Orthis och Lingula. 



I Sveriges öfriga landskap har Ceratopygekalken hittills ej blifvit funnen. I Pa- 

 la?ontologia Scandinavica uppgifves den från Oslo i Norge, och redan före utgifvan- 

 det af detta arbete hade några Trilobitarter, som tillhöra denna region, blifvit beskrifna 

 af Särs och Boeck 2 ). I senare tider synes den hafva blifvit föga uppmärksammad af 



') Paralléle, sid. 7. 



'-) Isis, 1835. Gsea Norvegica, 1838. 



