OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 17 



dast förekommer i aflagringar samtidiga med denna, har man stundom benämnt dessa 

 vaginatkalk till skillnad från andra kalkaflagringar, som innehålla Orthoceratiter. I 

 Vestergötlands Orthoceratitkalk höra visserligen de mest utbredda arterna till afdelnin- 

 gen vaginata, men af regularia förekommer ett vida större antal arter. Några arter af 

 slägtet Lituites äro för öfrigt de enda Cephalopoder jag träffat i Orthoceratitkalken. 

 Af Heteropoder och Pieropoder träffas ett mindre antal arter; slägtet Bellerophon är 

 temligen allmänt, Conularia deremot sällsynt. Talrikare äro Gastrop o derna, som här 

 för första gången uppträda, med slägtena Euomphcdus och Pleurotomaria. Lamelli- 

 branchiater synas ännu alldeles saknas. Afven Brachiopodema, som i en del samtidiga 

 aflagringar äro ganska talrika, äro här temligen sällsynta; talrikast förekommer slägtet 

 Orthis, sällan Lingula. Bland Radiaterna äro i detta lager endast Cystideerna af någon 

 betydenhet; de äro visserligen fattiga på arter, men en af dessa, Sphceronites pomum 

 Gyll., är på vissa ställen ytterst ymnig, så att dess tätt sammanpackade individer ofta 

 bilda hela skikter. Egentliga Crinoideer och Koraller {Bolboporites) äro högst sällsynta. 



Orthoceratitkalken är af alla Sveriges Sibiriska lager det mest utbredda eller 

 åtminstone på de flesta ställen tillgängliga. Han träffas t. ex. på Öland, i Skåne, Ne- 

 rike, Östergötland och Dalarne. I Norge är Orthoceratitkalken, Kjerulfs etage 3 «, 

 mindre utvecklad än i Sverige; men han förekommer dock äfven der på åtskilliga 

 ställen, utmärkt af samma försteningar som den svenska. 



Utom Skandinavien är det nästan endast i Ryssland, som motsvarande aflagringar 

 påträffas. Dess Orthoceratit- eller Vaginat-kalk är rik på samma djurgrupper, som ka- 

 rakterisera den svenska, och en mängd arter äro gemensamma. Den ryska Orthoceratit- 

 kalken synes dock vara rikare och innehåller åtskilliga former, som i Sverige, åtmin- 

 stone i Vestergötland, först uppträda i högre lager. 



I Böhmen finnes icke någon aflagring, som visar någon närmare öfverensstämmelse 

 med Orthoceratitkalken. Af Asaphiderna, som i Orthoceratitkalken äro så talrika och 

 karakteristiska, upptager Barrande i Systémc Silurien du centre de la Bohéme endast 

 2 arter 1 ), och de för detta lager i hög grad utmärkande slägtena Nilens och Symphy- 

 surus saknas i Böhmen alldeles. Ceplialopoderna, särskildt afdelningen vaginata bland 

 Orthoceratiterna, äro sällsynta inom hela det undersiluriska systemet i Böhmen. 



Afven i England kan man svårligen uppvisa något med Orthoceratitkalken eqvi- 

 valent lager. Murchison säger visserligen, att Orthoceratitkalken är "distinetry the 

 eqvivalent of the British Llandeilo formation" 2 ) men i pala;ontologiskt afseende visa 

 dessa bildningar onekligen högst ringa öfverensstämmelse. Asapliider och Cephalo- 

 poder äro temligen sällsynta i Llandeiloformationen och Cystideer saknas helt och 

 hållet; knappast någon art är gemensam. Deremot uppgifvas några af den svenska 

 Orthoceratitkalkens försteningar af engelska författare förekomma i Caradocformationen, 

 men dennas läge såväl som dess öfriga försteningar häntyda på dess aflagring i en se- 

 nare tid. 



) Under de senare åren hafva några nya, hittills obeskrifna, arter af denna familj anträffats i den lägsta af- 

 delningen af Barrandes etage D (jfr den af Barrande i Bigsbys Thesaurus Siluricus, sid 71, meddelade 

 förteckningen), men dess fanna visar dock en helt annan karakter än den svenska Orthoceratitkalkens. 

 2 ) Siluria, sid. 347. 



K. Vet. Akad. Handl. Bd 8. N:o 2. 3 



