20 J. G. O. LINNARSSON, 



äfven med tillhjelp af denna kan man i Dalarne icke finna någon tydlig eqvivalent till 

 Beyrichiakalken. Några af sina försteningar, såsom Remopleurides sex-lineatus, Phacops 

 conicophthalmus och Diplograpsus pristis har den gemensamma med hans Graptolithkalk 

 (2 a), andra åter, såsom Euomphalus qualteriatus och Echinosphcerites aurantium, med 

 hans Cystidékalk (1 b). 



I Östergötland förekommer vid Fredberga nära Motala en gröngrå kalk, som 

 sannolikt är eqvivalent med Beyrichiakalken. 



I Norge synes Kjerulfs öfre Graptolith skiffer (3 a) tillsammans med Chasmops- 

 regionen (4) närmast motsvara Beyrichiakalken. Måhända står dock någon del af den 

 senare närmare Trinucleidskiffern. 



TriniiclcidskifTcrlagret utgöres till största delen af en lös och starkt förklyftad 

 mergelskiffer, som vid atmosferens tillträde snart sönderfaller och ger npphof åt en 

 bördig mylla. Den skiffriga strukturen är vanligen föga utpräglad och försvinner stun- 

 dom alldeles. Färgen är mycket vexlande; i den lägsta delen af lagret öfvervägande 

 grön, men stundom svart; högre upp, i den betydligaste delen af lagret, röd, endast 

 tillfälligtvis fläcktals grön. Ofvan den röda mergelskiffern ligga vanligen hårdare ler- 

 skiffrar ined tydlig parallelstruktur, som sakna petrifikater, men snarast kunna hänföras 

 till detta lager. Till färgen äro de vanligen svartaktiga, stundom med röd- eller grön- 

 aktig anstrykning. Kalkkonkretioner förekomma såväl i mergelskiffern som i lerskiffern, 

 men icke i någon betydligare mängd. 



Detta lagers fauna var länge nästan obekant, tilldess det genom Professor Ange- 

 lins undersökningar befans vara ett af de på organiska lemningar rikaste. Men icke 

 blott försteningarnes mängd utan äfven andra företräden göra, att Trinucleidskiffern 

 framför de flesta af Vestergötlands lager förtjenar att undersökas. Dels är bergarten 

 genom sin löshet synnerligen lätt att bearbeta, dels förekomma petrifikaten här vida 

 oftare fullständiga än i något annat lager. En oläglighet är dock, att ett lerartadt 

 öfverdrag, som vanligen vidhäftar skalen och svårligen kan fullständigt bortskaffas, gör 

 att de ofta ej äro så tydliga, som önskligt vore. . Trilobiterna äro äfven i Trinucleid- 

 skiffern öfvervägande, och de uppträda här med ett vida större antal arter och släg- 

 ten än i något af de öfriga lagren. De mest utmärkande, isynnerhet genom indivi- 

 dernas antal, äro Trinucleiderna med slägtena Trinucleus, Ampjyx i vidstr. bem. och 

 Dionide. Lika artrika äro Chiruriderna, men de flesta arterna af denna familj före- 

 komma endast sparsamt. Allmännast är slägtet Chirurus, som här har många arter, 

 sällsyntare Sphcerexochus och Staurocephalus (Sphwrocoryphe). Asaphiderna, som redan 

 i Beyrichiakalken betydligt aftagit, äro äfven i Trinucleidskiffern fåtaliga. Dock upp- 

 träder här ett nytt slägte, Styginq, af denna familj. Äfven Illceniderna äro föga tal- 

 rika. För öfrigt förekomma allmänt slägtena Cybele, Remopleurides och Agnostus, mera 

 sparsamt Phacops, Dindymene, Acidaspis, Lichas, Proetus (Forbesia), Calymene och Phil- 

 lipsia. Tvåskaliga Crustaceer af slägtet Primitia förekomma temligen ymnigt, is}ninerhet 

 i lagrets lägre del. - - Bland Molluskerna äro Brachiopoderna utan jemförelse talrikast. 

 De hafva här ej obetydligt tilltagit i antal och utgöra näst Trilobiterna den artrikaste 



