22 



Kjerulfs uppgifter antyda, ehuru man icke med Professor Angelin kan säga, att ingen 

 art är gemensam för två regioner, då äfven i Sveriges öfra lager åtskilliga arter öfvergå 

 från en region till en annan. Att i Norge finna lika tydliga motsvarigheter till våra 

 öfra lager som till de lägre kan man icke vänta, då äfven inom Sverige de öfra lagren 

 på skiljcla trakter visa jemförelsevis stora skiljaktigheter. 



I Storbritannien återfinnas flera af Beyrichiakalkens och Trinucleidskifferns för- 

 steningar, såsom Ampyx rostratus, Lichas laxatus, Agtiostus trinodus, Remopleurides ra- 

 dians och dorsospinifer, Stygina latifrons Portl. och Cybele verrucosa Dalm. De före- 

 komma nästan uteslutande i Caradocformationen, till hvilken alltså dessa lager snarast 

 böra räknas. Deras fauna är emellertid ännu mera obiand adt undersilurisk än den 

 engelska Caradocformationens, och de kunna derför betraktas såsom motsvarande den 

 äldre delen af denna. 



Under det att i Böhmen inga närmare motsvarigheter till de föregående Sibiriska 

 lagren kunna uppvisas, företer deremot en del af Barrandes etage D en tydlig öfver- 

 ensstämmelse med Trinucleidskiffern. Att parallelisera den senare med någon viss af 

 de underafdelningar, i hvilka Barrande indelat sin etage D, är knappast möjligt, då 

 dessa ej äro skarpt begränsade, och en del arter förekomma på en gång i den lägsta 

 och den högsta. Dock' närmar sig Trinucleidskiffern onekligen mest till de öfre afdel- 

 ningarne af Barrandes etage D och företrädesvis till den högsta, D d 5, med hvilken 

 den i afseende på faunan visar en påfallande likhet. I båda förekomma nästan alldeles 

 samma Trilobitslägten. Barrande uppgifver från D d 5 Agnostus, Asaphus, Trinucleus, 

 Illosnus, Acidaspis, Calymene, Phacops (Dalmanites), Chirurus, Aeglina, Dionide, Telephus f 

 Dindymene, Remopleurides, Phillipsia och Ampyx, samt Areia, Homalonotus, Lichas T 

 Ogygia, Proetus och SjAwrexorÄus 1 ). Af dessa 21 slägten saknas i Vestergötlands Tri- 

 nucleid skiffer endast tre eller fyra, Telephus, Areia, Homalonotus och måhända Aeglina. 

 I Trinucleidskiffern tillkomma Niobe, Stygina, Staurocep>halus, Panderia och Cybele; men 

 alla dessa slägten, med undantag af det sistnämnda, äro föga karakteristiska för Tri- 

 nucleidskiffern och förekomma öfverhufvud endast sparsamt. Flera arter från det ena 

 stället äro identiska eller mycket nära beslägtade med arter från det andra. Såsom 

 gemensamma för Böhmens etage D d 5 och Vestergötlands Trinucleidskiffer anser jag 

 Remopleurides radians Barr. och Phillipsia parabola Barr. Nära beslägtade äro Trinu- 

 cleus Bticklandi Barr., Dionide formosa Barr. och Agnostus tardus Barr. med Trinucleus 

 latilimbus n. sp., Dionide euglypta, Ang. och Agnostus trinodus Salt. Det är således 

 onekligt, att, ehuru man med Barrande måste instämma deri, att det i allmänhet icke 

 är möjligt att finna en fullkomlig öfverensstämmelse frän etage till etage mellan Böh- 

 mens och Skandinaviens undersiluriska lager 2 ), här visar sig en öfverensstämmelse äf- 

 ven i detalj. I hela norra Europa torde knappast någon undersilurisk aflagring kunna 

 uppvisas, som i Böhmen har en så tydlig motsvarighet som Trinucleidskiffern. 



Ryssland synes ej ega några aflagringar, som äro fullt analoga med Vestergöt- 

 lands Beyrichiakalk och Trinucleidskiffer. Åtminstone är detta, såsom redan Schmidt 



J ) De sex sistnämnda upptagas ej i Syst. Sil. från D d 5, men förekomma, enligt Thesaurus Siluricus, i denna 

 afdelning. 



2 ) ParaUéle, sid. 28. 



