OM VESTERGÖTLANDS CAMBRISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 23 



anmärkt *), fallet med Östersjöländerna, der de för de nyssnämnda lagren så karakte- 

 ristiska slägtena Trinucleus och Ampyx äro högst sällsynta. Närmast torde emellertid 

 Beyrichiakalken och Trinucleidskiffern motsvaras af Schmidts etager l,a— 2 (Brand- 

 schiefer, Jewe'sche Schicht och Wesenberg'sche Schicht). Eichwald uppgifver i Lethaea 

 rossica de i Vestergötlands Trinncleidskiffer förekommande arterna Niobe lata Ang. och 

 Sphcerocoryphe dentata Ang. från Ryssland, men angifver icke, i hvilken afdelning af 

 det undersilnriska systemet de förekomma, och hans bestämningar torde dessutom vara 

 mindre tillförlitliga. 



Brachio|»o<lsltifferIa»Tct är, ehuru af en obetydlig mäktighet, till bergartens be- 

 skaffenhet mera vexlande än något af de öfriga lagren, och äfven i afseencle på de or- 

 ganiska lemningarne skilja sig ofta de särskilda afdelningarne betydligt från hvarandra. 



På gränsen till den försteningslösa lerskiffer, som bildar öfversta delen af Trinu- 

 cleidskifferlagret träffas vanligen en spräcklig lerskiffer, i hvilken de för Brachiopod- 

 skiffern egendomliga försteningarne äro blandade med andra, som förekomma redan i 

 Trinucleidskiffern, och hvilken således bildar en öfvergång mellan regio Trinucleorum 

 och regio Harparum. Då denna skiffer har högst få egendomliga försteningar, förtjenar 

 han icke att betraktas som ett särskildt lager af samma betydelse som de öfriga; jag 

 har derför fört honom tillsammans med den egentliga Brachiopodskiffern, i hvilken han 

 omedelbart öfvergår. Mest utveckladt är detta öfvergångslager på Alleberg, men det 

 träffas äfven på Fårdalaberget och Högstenaberget m. fl. ställen. Dess fauna utgöres 

 mest af Trilobiter. Af dessa förekomma Agnostus trinodus, Trinucleus Wahlenbergi, Re- 

 mopleurides radians m. fl. redan i Trinucleidskiffern; deremot uppträda Phacops mucro- 

 natus, Staurocephalus clavifrons, Calymene tuberculata m. fl. först här. 



Den egentliga Brachiopodskiffern uppträder på olika ställen under ganska olika 

 former. Under det att på vissa ställen tjockskifviga, vanligen ljusgråa eller grönaktiga, 

 kalkartade skiffrar äro öfvervägande, utgöres på andra hufvudmassan af en svartaktig 

 eller mörkgrå lerskiffer med tydligare skiffring. Hårdheten är alltid bet}^dligt större 

 än hos den fossilförande Trinucleidskiffern. Bankar af en hård, grå kalk med otydlig 

 skiktning förekomma allmänt i lagVets mellersta eller lägre del. 



På petrifikat är detta lager synnerligen rikt, och lättheten att insamla dem har gjort, 

 att dess organiska lemningar tidigare än de flesta öfriga lagers blifvit bekanta. De vanligast 

 förekommande Trilobiterna och åtskilliga arter äfven af andra ordningar beskrefvos redan 

 af Wahlenberg och Dalman. Dock äro petrifikaten här i allmänhet mindre väl bibehållna, 

 i det att deras kalkskal vanligen äro upplösta, så att endast aftryck och stenkärnar äro i 

 behåll, utom i kalken, der man sällan lyckas att lösgöra dem. Trilobiterna hafva i den egent- 

 liga Brachiopodskiffern förlorat den öfvervigt de i de närmast föregående lagren egt, och 

 ingen viss familj eller slägte kan sägas vara företrädesvis karakteristiskt. Ymnigast före- 

 komma arter af slägtena Phacops, Acidaspis, Lichas, Calymene och Homalonotus: sällsynta äro 

 JEncrinurus, Proetus (Forbesia) och Illcenus; Professor Angelin uppgifver dessutom Har- 

 pes (Arraphus) och " Holometopus" . Af Cephalopoderna synas endast Orthoceratiter före- 



') Beitrag zur Geologie der Insel Gotland etc., Dorpat 1859, sid. 5", 



