OM VESTEEGÖTLANDS CAMBEISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 25 



ett närmande till den öfversiluriska; men utom ett par Brachiopoclarter synas de nästan 

 icke hafva några petrifikat gemensamma med Vestergötlands Brachiopodskiffer. Då 

 härtill kommer, att man ej heller af deras plats i lagerserien kan draga någon bestämd 

 slutsats, så kan deras förhållande till Brachiopodskiffern ännu ej anses fullt utredt. I 

 Norge torde Brachiopodskiffern närmast motsvaras af Kjerulfs etage 5 et. 



Äfven Brachiopodskiffern kan anses som delvis eqvivalent med den engelska Ca- 

 radocformationen, med hvilken den i vissa afseenden, såsom genom sin större rikdom 

 på Brachiopoder och Koraller, öfverensstämmer närmare än Trinucleidskiffern. De för 

 Brachiopodskiffern karakteristiska Trilobitarterna Phacops mucronatus och Lichas laci- 

 niatus uppgifvas från Caradocformationen i England. 



Den öfrc Graptolithskiffcrn, som bildar det öfversta sedimentära lagret, utgöres i 

 allmänhet af en tunnskiffrig lerskiffer af svart eller gråaktig färg, som sällan innehåller 

 kalkkonkretioner. I mäktighet öfvergår den vida det närmast föregående lagret, och 

 häraf samt af dess tillgänglighet på många ställen torde det bero, att de öfra skiffer- 

 lagren i Vestergötland vanligen karakteriseras som "lerskiffer med Graptolither", ehuru 

 denna benämning alldeles icke är tillämplig på de underliggande lagren, i hvilka Grap- 

 tolither äro ganska sällsynta. Några författare hafva dock särskiljt den öfre Graptolith- 

 skiffern från de öfriga skiffrarne såsom ett sjelfständigt lager, men då alltid oriktigt 

 angifvit dess läge. Wahlenberg, som först beskref den och gaf den benämningen 

 Graptolithskiffer, uppgifver, att den ligger omedelbart ofvan kalklagret '). I Palseon- 

 tologia Scandinavica omnämnes den icke, men Ferdinand Roemer förlägger den, på grund 

 af Professor Angelins muntliga uppgifter öfver lagerföljden i Vestergötland, närmast 

 under Brachiopodskiffern -) ; och orsaken till att den i Paheontologia Scandinavica blif- 

 vit förbigången torde således vara den, att den ansetts tillhöra regio Trinucleorum och 

 derför inbegripits bland de af Graptolither karakteriserade lager, som förekomma inom 

 denna region. Äfven enligt Lindströms beskrifning öfver Vestergötlands siluriska 

 lager är Brachiopodskiffern det högsta 3 ). Af dessa senare sammanstämmande uppgifter 

 föranleddes äfven jag att i en på alltför ofullständiga iakttagelser grundad uppsats 4 ) 

 oriktigt bestämma den öfre Graptolithskifferns läge. Vid första utflygt följande som- 

 mar fann jag dock, att den vid Bestorp på Mösseberg öfverlagrade Brachiopodskiffern, 

 och sedan har jag funnit samma förhållande ega rum på alla ställen, der jag haft till- 

 fälle att undersöka gränsen mellan de båda lagren, såsom på Kinnekulle, Billingen, 

 Högstenaberget, Fårdalaberget och Alleberg. 



Faunan är i den öfre Graptolithskiffern ej fullt så enformig som i den undre, 

 ehuru äfven här Graptolitherna, som förekomma i utomordentliga massor, hafva en 



') Om Svenska jordens bildning, sid. 52, 53. 



2 ) Bericht von einer geologisch-paläontologischen Reise nach Schweden. Leonliard und Bronns Neues Jahr- 

 buch fur Mineralogie etc., 1856, sid. 807. 



3 ) "Den olikheten med Kinnekulle kan dock anmärkas, att det öfversta skifferlagret på Billingen och Mösse- 

 berg till sin natur är mera löst, mjukt och mergelartadt samt innehåller försteningar, som häntyda på af- 

 lagring under en senare tid, såsom koraller af slägtet Cyatophyllum o. d." Geologiens grunder, andra 

 uppl., sid. 149. — Den så beskrifna skiffern kan icke vara någon annan än Brachiopodskiffern. 



4 ) Om de Siluriska bildningarne i mellersta Vestergötland. Stockholm 1866. 



K. Vet, Akad. Handl. B. 8. N:o 2. 4 



