OM VESTERGÖTLANDS CAMBEISKA OCH S1LURISKA AFLAGRINGAR. 29 



Efter att hafva karakteriserat de i Vestergötland förekommande hufvudlagren i 

 deras helhet, går jag nu att hvart för sig behandla de fyra skiljda områden, inom 

 hvilka de uppträda, och får dervid tillfälle att närmare redogöra för deras underafdel- 

 ningar, vid hvilka i det föregående föga afseende kunnat fästas. Stundom kan man 

 tydligen spåra äfven underafdelningarna af ett lager inom alla områdena, stundom åter 

 visa de en mera inskränkt utbredning. Jag har lyckats erhålla ett ej ringa antal mer 

 eller mindre fullständiga genomskärningar på olika ställen, och af beskrifningarna öfver 

 dessa kan man finna, hvilka afdelningar som äro konstanta och hvilka som äro mera 

 veslande. 



Kinnekulle, hvars lägsta, lager delvis sänker sig under Venerns yta, når med sin 

 spets omkring 870 fot öfver denna sjö. Dess längd är omkring 11, bredden omkring | 

 mil. Då intet af Vestergötlands berg utom Kinnekulle innehåller alla de angifna huf- 

 vudlagren, och än mindre på något annat ställe i Sverige en så fullständig lagerföljd 

 kan uppvisas, har en geolog, som på en punkt vill erhålla en öfverblick öfver Sveriges 

 hela cambriska och undersiluriska system, på detta berg det bästa tillfälle dertill. 

 Om också några lager här äro mindre tillgängliga än på vissa af de öfriga bergen 

 och derför icke gifva samlaren så rikt utbyte af försteningar, så finnes dock ibland 

 dem intet, som ej på ett eller annat ställe är blottadt. På bergets vestra sida kan 

 man, under en vandring från sjöstranden vid Hellekis hamn förbi Hellekis, Mörkeklef, 

 Lukastorp och Kullatorp till bergets spets, lära känna alla lagren. 



Fncoidsamlstciiens mäktighet uppgifves af Hisinger '), efter mätning af Gyllen- 

 hahl, till 76 fot. I norra delen af berget, t. ex. vid Hellekis' hamn, skjuter han med 

 sin lägsta del ned i Venern, under det att längre i söder gneissen uppstiger ofvan sjö- 

 stranden. Hvarken den lägsta eller högsta delen af lagret har jag haft tillfälle att 

 undersöka. Ofverallt, der jag funnit det blottadt, äfven på sjöstranden vid Hellekis' 

 hamn, utgöres det af samma gråhvita eller gulaktiga, lösare sandsten, som äfven på 

 andra ställen bildar lagrets hufvudmassa. Skiktens mäktighet är betydligt vexlande, 

 men öfverhufvud störst i den öfre delen af lagret, som ofta, isynnerhet mot sjösidan, 

 bildar branta klippväggar af en ansenlig höjd. Lagret träffas, ehuru endast i en tem- 

 ligen smal kant, i dagen nästan rundtomkring hela berget, såsom utefter hela sjöstran- 

 den, vid Husaby, ofvan Kjestad o. s. v. Fucoides circinnatus Brongn. uppgifves af Hi- 

 singer från Kinnekulles Fucoidsandsten. För öfrigt ä.ro, utom maskgångar, inga förste- 

 ningar derifrån bekanta. 



Olenidskiffern uppnår, enligt Hisinger, en mäktighet af 56 fot. Om den undre 

 Gr aptolith skiffern, som synes hafva blifvit förbisedd af Hisinger och de flesta andra 

 äldre författare, är inberäknad häri, skulle den verkliga höjden vara betydligt mindre 

 än den uppgifna. I motsats mot det föregående bildar detta lager långsträckta slutt- 

 ningar, hvarför naturliga genomskärningar af detsamma nästan alldeles saknas. Emel- 

 lertid har det blifvit blottadt på flera ställen, der det brytes för tekniska ändamål, 

 kalkbränning och aluntillverkning. Såvidt jag funnit, äro dock alla brott anlagda i 



') AnteckD., h. IV, sid. 47. 



