32 J. G. O. LINNARSSON, 



Oyll., af hvilken "likhallen" stundom är nästan hel och hållen bildad, Phacops sclerops 

 Dalm., som isynnerhet är ymnig i "hvita bottnen", Megalaspis limbata Boeck, Asaphus 

 (Ptychopyge) applanatus Ang. och lllcenus crassicauda Wahlenb. Ceplialopodema äro 

 ännu föga talrika och synas inskränkta till slägtet Orthoceras. Deremot förekomma 

 Gastropoder (Euomphalus och Pleurotomaria) och Brachiopoder (Orthis) ymnigare än i 

 de öfriga delarne af lagret. 



Den gråa kalken öfverlagras af röd, som stundom äfven kugges. Denna röda 

 kalk ligger i dagen öfver vida sträckor och bildar ofta det öfversta lagret i stenbrotten 

 vid Österplana och Vesterplana. Cephalopoderna äro här betydligt öfvervägande ; de 

 allmännaste arterna äro Orthoceras commune Wahlenb. och 0. trochleare His. samt Li- 

 tuites convolvens Schloth. 



Slutligen följer en lösare och mindre homogen, till huggning oduglig, kalk af 

 grå, merendels i grönt stötande, färg, som af allmogen benämnes lefversten. Dess mäk- 

 tighet är betydlig, men då den ej brytes till huggning, är den mindre tillgänglig än 

 de öfriga delarne af lagret. Emellertid träffar man stundom temligen fullständiga na- 

 turliga genomskärningar. Så kan man i en bäckfåra följa "lefverstenen" ända från 

 Rustsäter, i hvars närhet dess öfre gräns utan tvifvel ligger, ehuru jag aldrig funnit 

 den blottad, till den underliggande röda kalken. Tunna band af skiffrig mergel ligga 

 stundom mellan lefverstenens skikt. Bland dess försteningar är isynnerhet Lituites 

 perfectus Wahlenb. karakteristisk. För öfrigt förekomma ymnigt en Orthoceratit af 

 gruppen regularia, en Euomphalus och en Cystidé, af hvilka jag ej funnit nog väl bi- 

 behållna exemplar för att kunna afgöra, om de äro egendomliga för "lefverstenen" eller 

 identiska med arter från de öfriga delarne af Orthoceratitkalken. En lefversten, som 

 är mörkare och tätare än den vanliga och som förmodligen bildar den aldra öfversta 

 delen af lagret, innehåller mest en Bellerophon och fragmenter af en Asaphus (Ptychopyge). 



Bcyrichiakalken ligger mindre blottad än Orthoceratitkalken. Sjelfva gränsen 

 dem emellan har jag, såsom ofvan blifvit anmärkt, ej lyckats påträffa, men jag har 

 funnit den förre i dagen vid en obetydligt högre nivå än den senare. Bergarten ut- 

 göres af en grön- eller blågrå kalk och en grön, temligen lös skiffer, hvilken senare. 

 på Kinnekulle, åtminstone på de ställen, som jag undersökt, synes vara förherrskande, 

 under det att kalken mest förekommer i form af konkretioner. På östra sidan af ber- 

 get kan man på flera ställen i grannskapet af torpstället Hoppet ("Landströms") under 

 Korsgården i Osterplana socken temligen lätt erhålla tillträde till den öfre delen af 

 detta lager. Skifferns försteningar äro i allmänhet hoptryckta och otydliga. Den all- 

 männaste arten är Beyrichia costata n. sp.; för öfrigt har jag funnit arter tillhörande 

 slägtena Ampyx, Calymene, Leptama och Orthis o. s. v. I kalken äro petrifikaten 

 vida bättre bibehållna. Jag har på detta ställe, mest i lösa stenar af en ej synnerligen 

 hård kalk, funnit Ampyx costatus Boeck, Ampyx (Loncho dömas) rostratus Särs, Remo- 

 pleurides sex-lmeatus Ang., Asaphus (Ptychopyge) glabratus Ang. (?), Orthoceras sp., Eu- 

 omphalus qualteriatus Schloth., Leptcena sp. och Diplograpsus sp. 



På östra sidan träffas ofta i bäckar ofvan Rustsäter lösa stycken af en }?tterst 

 hård och tät, kiselartad Beyrichiakalk, som i mängd innehåller Beyrichia costata, mera 



