OM VESTEEGÖTLANDS CAMBEISKA OCH SILURISKA AFLAGRINGAR. 33 



sparsamt Agnostus trinodus Salt., Phacops macrourus Sjögr. (?), Ampyx rostratus, Belle- 

 rophon bilobatus Sow. och stjelkar af en Crinoid. I fast klyft har jag ej funnit denna 

 kalk; såframt den ej är en lokal förändring, måste den hafva sitt läge inom lagrets 

 lägre del. 



Roemer har i sin beskrifning öfver Kinnekulles lager, efter uppgifter af Professor 

 Angelin, uppställt två lager mellan Orthoceratitkalken och den af Trinucleus Wahlen- 

 bergi och Ampyx tetragonus karakteriserade Trinucleidskiffern, som af honom benämnes 

 Ampyxmergel. Det lägre af dessa båda lager, som skall ligga omedelbart ofvan Or- 

 thoceratitkalken, säges bestå af "täta kalkmerglar med kiselartade lager" '), men om 

 dess organiska lemningar namnes ingenting. Svårligen kan härmed åsyftas något annat 

 än den del af Beyrichiakalken, der bergarten är mer kiselartad. Om det öfra säges 

 endast, att det utmärkes af en Cytherina, hvarmed förmodligen menas en Beyrichia; 

 äfven detta lager måste motsvara någon del af Beyrichiakalken. Regio D a omnämnes 

 ej af Roemer; men då det lager, som innehåller de från denna region i Pala3ontologia 

 Scandinavica anförda försteningarna, icke kan vara förbigånget i den af Prof. Angelin 

 sjelf meddelade uppställningen, måste den vara grundad på någon af de nämnda af- 

 delningarna, snarast den senare. 



De öfra skifferlagren bilda jemte trappen den så kallade Högkullen, som med 

 temligen branta sluttningar höjer sig öfver kalkterrassen. 



TriiuicIcidskilTcrii är, i anseende till brist på naturliga genomskärningar, svår att 

 fullständigt lära känna. Isynnerhet är detta fallet med dess lägsta afdelningar, som 

 äro af en mycket vexlande beskaffenhet. Genom gräfningar har jag dock lyckats er- 

 hålla temligen fullständiga genomskärningar dels på östra sidan vicl Hoppet, dels på 

 den vestra ofvan Rustsäter. I en dalsänkning norr om det förstnämnda stället erhåller 

 man lätt tillträde till kontaktsytan mellan Beyrichiakalken och den närmast öfverlig- 

 gande afdelningen, som utgöres af en svart, temligen tunnskifvig, lös skiffer, hufvud- 

 sakligen innehållande en Leptcma och en Discina, men derjemte äfven spår af Grapto- 

 lither. Gränsen mellan de båda lagren är ganska skarp. Samma skiffer träffas äfven i 

 kanterna af en hålväg straxt invid sjelfva Hoppet, der dock gränsen till Beyrichiakalken 

 är mindre lätt tillgänglig. På båda ställena öfvergår den svarta skiffern, som har en 

 ej obetydlig mäktighet, upptill i en mera tjockskifvig och svårklufven, af svart och 

 grönt spräcklig skiffer, som . innehåller samma Discina. Högre upp ligger en grön 

 skiffer med Trinucleus Wahlenbergi Rouault, Ampyx tetragonus Ang., Remopleurides ra- 

 dians Barr., Dindymene omata n. sp., Agnostus trinodus Salt., Phacopjs recurvus n. sp., 

 Primitia strangulata Salt., LepAcence o. s. v., stundom innehållande konkretioner af en 

 gråaktig kalk. — Ofvan Rustsäter har jag funnit samma lagerföljd som vid Hoppet. 

 Nederst ligger äfven der svart skiffer, till hvars undre gräns jag dock ej nedträngt, 

 med Leptasna och Discina, och ofvan denna en spräcklig, samt slutligen en grön skiffer, 

 som jag haft föga tillfälle att undersöka, och i hvilken jag funnit nästan endast Din- 

 dymene omata och Trinucleus sp. I denna sistnämnda skiffer ligga talrika, konkretioner 



') Jahrbuck fur Mineralogie etc, 1856, sid. 807. 

 K. Vet. Akad. Handl. Bd 8. N:o 2 5 



